Справа № 473/5/22
РІШЕННЯ

іменем України

"01" лютого 2022 р. року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 15 травня 2012 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 15 000 грн. та в подальшому неодноразово змінював, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 27,6 % річних від розміру заборгованості.

З 01 вересня 2014 року розмір процентів збільшено до 32,4 % річних, з 01 квітня 2015 року - до 42 % річних, з 01 серпня 2020 року - зменшено до 40, 8 % річних.

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплачувати проценти в подвійному розмірі, неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте позичальник умови договору належним чином не виконувала у зв`язку з чим станом на 22 листопада 2022 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 16 998,88 грн., в тому числі:

- заборгованість за простроченим кредитом - 16 937,93 грн.;

- заборгованість за простроченими процентами - 60,95 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказуючи на те, що вона не погоджується з заборгованістю, нарахованою банком після припинення користування нею кредитною карткою (в грудні 2019 року), оскільки заборгованість є значно завищеною, не відповідає умовам кредитного договору та розміру внесених позичальником коштів на її погашення. При цьому, не оспорюючи нарахований протягом вказаного періоду банком розмір використаного нею, як позичальником, кредиту, ОСОБА_1 просила врахувати, що з грудня 2019 року вона щомісячно вносить значні суми коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором, однак розмір заборгованості за кредитом з незрозумілих причин залишається фактично незмінним. Також відповідачка пояснила, що вона не ознайомлювалася, не погоджувала та не підписувала Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку та банківські тарифи.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять усю необхідну для вирішення спору інформацію.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 15 травня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з ОСОБА_1 кредитний договір б/н в якому сторони узгодили його умови.

Договір складається із анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до анкети-заяви банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 15 000 грн. та в подальшому неодноразово змінював.

Станом на 22 листопада 2021 року банком нараховано:

- заборгованість за простроченим кредитом - 16 937,93 грн.;

- заборгованість за простроченими процентами - 60,95 грн.

Нарахування процентів банк мотивує тим, що це передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та банківськими тарифами (до яких приєдналася позичальник).

Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

З матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку, банківські тарифи не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними (що підтверджено відповідачкою), а підписана ОСОБА_1 анкета-заява позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить умов щодо внесення плати за користування кредитом за процентними ставками 27,6 %, 32,4 %, 42 %, 40,8 % річних від розміру заборгованості за кредитом (за порушення зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту - в подвійному розмірі).

В той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у подібній справі за № 342/180/17 прийшла до наступних правових висновків (цитата): «Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, банківські тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 15 травня 2012 року (у вигляді підписаної анкети-заяви). При цьому сама анкета-заява не містить умов щодо узгодження сторонами внесення плати за користування кредитом за процентними ставками 27,6 %, 32,4 %, 42 %, 40,8 % річних від розміру заборгованості за кредитом (за порушення зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту - в подвійному розмірі).

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді плату за користування кредитом, а тому в цій частині вимоги є безпідставними.

Враховуючи встановлені обставини, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню лише заборгованість за простроченим кредитом.

При обрахунку вказаної заборгованості суд виходить з того, що відповідачка не оспорювала правильність нарахування заборгованості за кредитом за період до дати припинення користування нею банківською кредитною карткою, тобто (згідно розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальника) до 23 грудня 2019 року, проте вважала сумнівним розрахунок, здійснений банком після цієї дати.

Судом встановлено, що станом на 23 грудня 2019 року відповідачка мала прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 25 158,05 грн. Заборгованість в цій частині відповідачкою не оспорюється.

За період з 23 грудня 2019 року по 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 банківською кредитною карткою не користувалася, проте протягом цього періоду заборгованість за простроченим кредитом збільшилася виключно за рахунок здійснення банком переказів за рахунок кредитних коштів на картку позичальника «Скарбничка» у загальному розмірі 42,50 грн. (а.с. 15-16 (розрахунок заборгованості за кредитом, третя колонка), а.с. 54-67 (виписка з рахунку позичальника)) та відсотків, погашених за рахунок кредиту у загальному розмірі 3 641,58 грн. (а.с. 15-16 (розрахунок заборгованості за кредитом, четверта колонка), а.с. 54-67 (виписка з рахунку позичальника)). Правильність нарахування вказаної заборгованості відповідачкою не оспорювалася.

Водночас, за період з 23 грудня 2019 року по 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 сплатила 25 515,73 грн. в порядку погашення існуючої заборгованості за кредитом.

Таким чином, залишок простроченої заборгованості за кредитом становить 3 326,40 грн. (25 158,05 грн. (прострочена заборгованість за кредитом станом на 23 грудня 2019 року) + 42,50 грн. + 3 641,58 грн. (прострочена заборгованість за кредитом за період з 23 грудня 2019 року по 22 листопада 2021 року) - 25 515,73 грн. (сплачена заборгованість за кредитом за період з 23 грудня 2019 року по 22 листопада 2021 року)).

Тому вказана заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також слід стягнути 444,24 грн. судового збору (2 270 грн. (розмір сплаченого позивачем судового збору) х 19,57 % (процент задоволених вимог)).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 15 травня 2012 року, що утворилася станом на 22 листопада 2021 року, а саме, заборгованість за простроченим кредитом - 3 326 (три тисячі триста двадцять шість) гривень 40 копійок, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ), а також в повернення 444 (чотириста сорок чотири) гривні 24 копійки судового збору, перерахувавши вказану суму на цей же рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2022 року.

Суддя: О.В. Вуїв