Справа № 278/3226/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Ляхова Олександра Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович та приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, якою просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківского міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В., зареєстрований в реєстрі за № 6332, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 14154,71 грн.

Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки кошти за договором не отримував, а сам виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, без повідомлення боржника на суму боргу, яка не є безспірною.

Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 55-60), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, представником позивача подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, яким останній просить суд відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 71-73).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 06.01.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 20000,00 грн строком на 36 місяців (а.с. 5-6).

06.04.2021 року приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В. вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 6332 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 14154,71 грн заборгованості за кредитним договором № від 06.01.2019 року за період з 23.08.2019 року по 05.04.2021 року, право вимоги за яким належить кінцевому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 23082019 від 23.08.2019 року (а.с. 8).

26.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П. В. за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» та на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66622636 (зворот. а.с. 9).

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.08.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Такими документами можуть бути: зокрема, документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 року, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписки, чеки тощо. Приймаючи рішення про звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису, стягувачу необхідно надати документи, які б підтверджували наступні умови, зокрема, чи підпадає заявлена вимога під вид заборгованості, визначений Постановою Кабінету Міністрів України; чи є в наявності та оформлені належним чином документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України, чи підтверджують наявні документи безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та прострочення виконання зобов`язання; чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 (далі - Перелік) (п. 3.5 Порядку).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. N 662 було внесено зміни до Переліку, якою, зокрема, його було доповнено новим розділом такого змісту:

"Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.".

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року в частині доповнення Переліку вищезазначеним новим розділом визнано незаконною та нечинною.

Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14 офіційно оприлюднена Кабінетом Міністрів України (https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v2008805-17#Text).

Отже, станом на день видачі спірного виконавчого напису розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку був нечинним.

За змістом Переліку, документами, за якими стягнення заборгованості за кредитними договорами провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені кредитні договори (розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами»).

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачем на підтвердження безспірності зобов`язання було надано нотаріусу нотаріально посвідчений кредитний договір, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

З матеріалів справи вбачається, що при вчиненні виконавчого напису № 6332 від 06.04.2021 року, нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості, яку запропоновано стягнути, що є порушенням ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та Глави 16 Розділу ІІ Наказу МЮУ «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 22.02.2012 року № 296/5.

Крім того, в матеріалах справи не міститься будь-яких доказів того, що ТОВ «Вердикт Капітал» до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № від 06.01.2019 року, на підставі договору відступлення прав вимоги № 23082019 укладеного 23.08.2019 року, направляв ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому в розпорядженні нотаріуса під час вчинення спірного виконавчого напису не було доказів визнання позивачем суми заборгованості, пред`явленої до стягнення.

Разом з тим, у спірному виконавчому написі зазначено, що правонаступником первісного кредитора ТОВ «ІНФІНАНС» є ТОВ «Вердикт Капітал».

Доказів того, що за вказанами договорами було передано право грошової вимоги нового кредитора саме до боржника ОСОБА_1 сторонами суду не надано.

Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування ОСОБА_1 щодо вчинення приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В. виконавчого напису від 06.04.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 6332, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом встановлено, що 13.09.2021 року між позивачем та адвокатом Ляховим О. В. укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 12-13), додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 13.09.2021 року (а.с. 14), відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.09.2021 року загальна вартість наданих юридичних послуг складає 11000,00 грн (а.с. 15), однак доказів на підтвердження зазначеного (квитанцій, чеків, касових ордерів, тощо) суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви позивача в частині відшкодування судових витрат слід відмовити.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь держави підлягає до стягнення 908,00 грн судового збору за розгляд позовної заяви та 454,00 грн судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду з позовною заявою на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Ляхова Олександра Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович та приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений 06.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, зареєстрований в реєстрі за № 6332, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 14154,71 грн за кредитним договором № від 06.01.2019 року, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , на користь держави підлягає до стягнення 908,00 грн судового збору за розгляд позовної заяви та 454,00 грн судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову.

В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік