Номер провадження: 22-ц/813/820/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/23313/21

Номер провадження: 22-ц/813/820/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- заявник - ОСОБА_1 ,

- боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою адвоката Нестеренка Олександра Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Ковтун Ю.І. 15 грудня 2021 року, про відмову у видачі судового наказу,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст заяви про видачу судового наказу

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із заявою про видачу судового наказу, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - ј усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати подання до суду заяви про видачу судового наказу.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що дитина - ОСОБА_3 перебуває на його піклуванні та повному утриманні. Він, відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, має право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу (а. с. 1 - 3).

2.2 Позиція боржника в суді першої інстанції

У запереченнях на заяву про видачу судового наказу адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна, діюча від імені ОСОБА_2 , просить відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна вказує на те, що між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дитини. Крім того, відносно заявника ОСОБА_3 існує судовий наказ про стягнення аліментів від 30.09.2021 року (а. с. 6 - 7).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу за вищевказаною заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з поданої заяви про видачу судового наказу вбачається наявність спору про право, що за правилами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу Відповідно заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження (а. с. 19).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Нестеренко Олександр Миколайович, діючий від імені ОСОБА_1 ,просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковими є висновки суду щодо наявності спору про право між сторонами; 2) ухвала суду першої інстанції не містить належних мотивів та містить хибне посилання на процесуальний закон (а. с. 22 - 24).

2.6 Узагальнені доводи інших сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Редіч Наталія Юріївна, діюча від імені ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Редіч Наталія Юріївна вказує на те, що вимоги ОСОБА_1 не є безспірними.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Нестеренка Олександра Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2021 року (а. с. 34).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 01.02.2022 року»

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 є повідомленою про розгляд справи в апеляційному суді.

10.02.2022 року від адвоката Редіч Наталії Юріївни, діючої від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6. 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3 Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Нестеренка Олександра Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права, мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження - це особливий вид цивільного процесу, спрямований на вирішення безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 3 ст. 184 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

З вищенаведеного вбачається, що обов`язковою умовою стягнення аліментів є - проживання дитини разом з особою, яка просить присудити їй аліменти. Якщо ця умова не дотримана, то відповідно в особи немає права на стягнення аліментів.

Отже, документ, який необхідно надати суду, має підтверджувати факт проживання дитини разом із заявником.

Відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Більш того, вказаний закон встановлює певні особливості для здійснення реєстрації місця проживання дитини. За змістом частини 5 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання дитини за заявою одного з батьків здійснюється за згодою другого з батьків.

У відповідності до ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, тому наявні підстави для відмови у видачі судового наказу. В досліджених колегією суддів матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б факт проживання дитини разом із заявником.

Пославшись на наявність спору, суд першої інстанції не вказав який саме спір існує між сторонами.

У запереченнях на заяву про видачу судового наказу боржник звертає увагу на спір, який виник між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для відмови у видачі судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) є наявність спору між сторонами щодо встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства), та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції було невірно обґрунтував відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу з підстав наявності спору між батьками.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування підстав відмови у видачі судового наказу.

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення норм права при постановленні оскаржуваної ухвали.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Нестеренка Олександра Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є частково доведеними, а тому її треба задовольнити частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного мотивування висновків відмови у видачі судового наказу, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування підстав відмови у видачі судового наказу.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу після її перегляду в апеляційному порядку, не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Нестеренка Олександра Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 15 грудня 2021 року про відмову у видачі судового наказу змінити в частині обґрунтування підстав відмови у видачі судового наказу.

В решті ухвалу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе