Справа №345/30/22
Провадження № 2/345/210/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2022 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Онушканича В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.07.2018 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла повноліття та продовжує навчання та дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на сьогоднішній день теж досягла повноліття і продовжує навчання.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.01.2020 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн., щомісячно. Позивачка зазначає, що на даний час дочка ОСОБА_3 , яка досягла повноліття, продовжує навчання на 2-му курсі денної форми навчання (на умовах оплати) Івано-Франківського юридичного інституту Національного університету «Одеська юридична академія» за програмою підготовки бакалавра, підготовка складає 3 роки, термін закінчення навчання 30.06.2024 року. Після отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» дочка ОСОБА_3 має намір продовжувати навчання та отримати освітньо-кваліфікаційний рівень «магістр».

Позивачка зазначає, що в неї складне та важке матеріальне становище. Зазначає, що вона не може працевлаштуватися, оскільки доглядає за хворим батьком, у зв`язку із чим перебуває на обліку в УСЗН Калуської РДА та отримує мізерну допомогу. Позивачка наголошує, що дочка ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, перебуває на її повному утриманні та вихованні, оскільки дочка не має можливості працювати та утримувати себе. Суми коштів, що надходять від відповідача на утримання дочки, на даний час катастрофічно не вистачає. Відповідач будь-яких інших додаткових коштів на утримання дочки не надає.

Відповідно до індивідуального договору №5 від 31.08.2021 року, укладеному з Національним університетом «Одеська юридична академія» вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 93150,00 грн., а за кожен навчальний рік 31050,00 грн. Також відповідно до договору оренди кімнати від 01.09.2021 року №4, укладеному на проживання ОСОБА_6 , орендна плата за проживання за 10 місяців за період з 01.09.2021 року по 31.06.2022 року становить 15 000,00 грн. Тобто за навчання дочки ОСОБА_5 позивачем понесено додаткові фактичні витрати за перший навчальний рік на загальну суму 46050,00 грн.

За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду, просить на паритетній основі стягнути з відповідача 50% понесених додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_5 , що становить 23025,00 грн., а саме: 15525,00 грн. 50% оплати за навчання ОСОБА_6 , 7500,00 грн. - 50% оплати за проживання в гуртожитку ОСОБА_6 , а також стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що позов не визнає. Просить врахувати, що працює на роботі, сплачує аліменти на старшу дочку ОСОБА_7 , яка навчається, у розмірі по 1500,00 грн. і аліменти на молодшу дочку ОСОБА_4 , яка навчається, у розмірі по 1800,00 грн., щомісячно.

Дочка ОСОБА_8 являється повнолітньою. Згідно норм СК України додаткові витрати стягуються на неповнолітніх дітей. Відповідач наголошує, що можливість стягнення додаткових витрат на повнолітніх дочку/сина законодавством не передбачена.

Відповідач вказує, що батько позивачки проживає з дружиною він не хворий, а перестарілий. Вона оформила документи по догляду за особою, яка досягла 80-річного віку. Доказів про те, що батько хворий позивачкою не додано. Відповідач зазначає, що його перестарілі батьки проживають разом з ним і він також зобов`язаний допомагати матеріально: його батько являється інвалідом 2-ї групи, а мама постійно хворіє.

Відповідач просить врахувати, що у нього немає великих доходів, за цей період він не придбав жодного рухомого чи нерухомого майна, не має на рахунку грошових коштів, не робив будь-яких дорогих покупок, тому оплачувати додаткові витрати на утримання дитини не має можливості. При вирахуванні із його заробітної плати всіх відчислень на руки відповідач отримує неповних 4000,00 грн. Аліменти на дітей сплачує справно. Тому відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_1 по стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити, а також стягнути з позивача понесені ним судові витрати.

Позивачка своїм правом подати відповідь на відзив не скористалася.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.07.2018 року шлюб між ними було розірвано (а.с.8).

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що її батьком є відповідач ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2020 року (а.с. 10-11) було постановлено стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.12.2019 року і до досягнення нею 23 років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, відповідачем сплачуються аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 на час її навчання, що не заперечується сторонами.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог, позивач надала суду в якості доказів копію індивідуального договору №5 від 31.08.2021 року, укладеного між ОСОБА_6 та Національним університетом «Одеська юридична академія» (а.с.13-14), копію квитанції за оплату послуг за навчання (а.с.15), копію договору оренди кімнати (а.с.16-17). копію квитанції про оплату за проживання у гуртожитку (а.с.18).

Тобто позивачкою надано докази понесених витрат, у зв`язку із навчанням повнолітньої дочки в університеті, однак дані витрати не викликані особливими обставинами та не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дітей (творчих, спортивних тощо).

В даному випадку витрати на навчання дочки викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у зв`язку зі здобуттям дочкою освітньо-кваліфікаційного рівня. При цьому, позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дочки при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти за державним замовленням (на бюджетній формі навчання), не навела мотивів вибору вказаного освітнього закладу, що, зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також безпосереднього погодження такого вибору з батьком дитини та узгодження з ним питань фінансового характеру щодо навчання дитини у обраному закладі на контрактній формі навчання.

Таким чином, навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України. Відповідні правові висновки щодо застосування ст.185 СК України наведені в постановах ВС від 29.01.2018 року у справі №622/373/16-ц; від 10.10.2019 року у справі № 638/13860/16-ц; від 16.10.2019 року у справі № 219/1766/18, від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19; від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19; від 25.02.2020 року у справі № 521/4397/17; від 01.04.2020 року у справі № 521/16268/18.

Отже, в задоволенні позову про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 17.01.2022 року (а.с.44) відповідачу ОСОБА_2 правова допомога надавалась адвокатом Сидор Я.М. З акту про надання правничої допомоги (а.с. 45) та квитанції (а.с. 43) вбачається, що за ознайомлення з документами, консультацію та написання відзиву ОСОБА_2 було сплачено адвокату 1500,00 грн.

Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1500,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.

Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 180-182,184 СК України, ст.ст. 19,141, 259, 263-265, 274 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , 500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 10.02.2022 року.

Суддя