КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/8607/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1949/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, надає зазначені послуги у тому числі і відповідачу, яка є власником квартири АДРЕСА_1 . З моменту набуття права власності на квартиру відповідач отримує від позивача комунальні послуги, від вказаних послуг не відмовляється та фактично споживає їх. Між сторонами договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води не було укладено, проте, відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов`язку оплати спожитих послуг у повному обсязі. Вказував, що відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з листопада 2014 року по березень 2020 року з централізованого опалення у розмірі 10 129,43 грн. та з централізованого постачання гарячої води на суму 17 244,23 грн.

Враховуючи вказане, позивач просив стягнути зі ОСОБА_2 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 10 129,43 грн.; заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 244,23 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 3 007,28 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 010,05 грн.; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 828,72 грн.; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 551,07 грн. та стягнути судові витрати (а.с. 2-5).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала і просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що між сторонами жодного договору не укладалося, позивач не звертався та не надсилав відповідачу жодної досудової вимоги стосовно наявності будь-якого боргу. Також позивачем не підтверджено факт надання послуг та їх отримання відповідачем. Вважає, що довідка про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання не може бути належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом, оскільки не містить жодного обґрунтування та деталізації наведених сум заборгованості (а.с. 19-21).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року позов ТОВ «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 10129 (десять тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 43 копійки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17244 (сімнадцять тисяч двісті сорок чотири) гривні 23 копійки. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 3007,28 гривень; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1010,05 гривень; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 828,72 гривень; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 551,07 гривень; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102, 00, що разом складає належну до стягнення суму 5397 (п`ять тисяч триста дев`яносто сім) гривень 12 копійок (а.с. 33-39).

Не погодившись з рішенням районного суду, 01 листопада 2021 року представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - адвокат Староста І.І. подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, стягнути судові витрати (а.с. 47-53).

На обґрунтування скарги зазначав, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , тому оскаржуване рішення стосується його прав та обов`язків щодо оплати комунальних послуг. Зазначав, що вказана квартира належить в рівних частках чотирьом особам, тому кожен із співвласників несе зобов`язання щодо сплати житлово-комунальних послуг відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Вважає, що стягнення усієї суми заявленої позивачем заборгованості виключно зі ОСОБА_2 , яка є співвласником лише ј квартири, є порушенням вказаних вище матеріальних норм цивільного, сімейного і житлового законодавства. Зазначав, що незалучення до участі у справі апелянта як співвласника квартири позбавило його права подати заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України. Посилався на те, що суд першої інстанції не з`ясував питання чи використав позивач досудовий порядок вирішення спору та не навів детальний розрахунок заборгованості по кожній з житлово-комунальних послуг, періодів нарахування та тарифів. Звертав увагу на те, що суд стягуючи заборгованість з відповідача виходив з факту надання послуг, а не з факту безпосереднього споживання цих послуг відповідачем, при тому, що договору між сторонами про надання послуг укладено не було.

Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення посилався на те, що справа розглянута за відсутності відповідача, без належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на утриманні та обслуговуванні ТОВ «Теплопостачсервіс».

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 листопада 2019 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності по ј ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке зареєстровано 30 вересня 2014 року (а.с. 9-10).

З довідки ТОВ «Теплопостачсервіс» про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гарячого водопостачання за період з 01 вересня 2014 року по 14 квітня 2020 року помісячно з розщепленням платежів щодо кв. АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість з централізованого опалення у розмірі 10 129,43 грн. та з централізованого постачання гарячої води на суму 17 244,23 грн.(а.с. 6).

До позовної заяви ТОВ «Теплопостачсервіс» долучено розрахунок нарахування суми інфляційних втрат та 3 % річних на суму заборгованості (а.с. 7).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин у 2014 році (далі Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Відповідні положення містяться і в нормах Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (ст. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону).

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Апелянт ОСОБА_5 не був залучений до розгляду справи в суді першої інстанції, проте в апеляційній скарзі заявив про застосування позовної давності до вимог, заявлених до відповідачки ОСОБА_2 ..

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, поданою до винесення ним рішення.

Оскільки апелянт ОСОБА_5 не був залучений стороною у спорі в суді першої інстанції, а єдиний відповідач по справі ОСОБА_2 брала участь в розгляді справи проте не заявляла про застосування строку позовної давності в районному суді, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта про застосування положень ст. 267 ЦК України, як підставу відмови в позові.

Проте, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи апелянта про неврахування районним судом наявності інших співвласників вищевказаної квартири, фактичним вирішенням оскаржуваним рішенням питання про права та обов`язки апелянта ОСОБА_1 який не брав участі в розгляді справи, і помилкове покладення районним судом зобов`язання по сплаті всієї заборгованості за спожиті комунальні послуги лише на одного співвласника.

З довідки ТОВ «Теплопостачсервіс» про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гарячого водопостачання за період з 01 вересня 2014 року по 14 квітня 2020 року помісячно з розщепленням платежів щодо кв. АДРЕСА_1 вбачається, що відповідач періодично сплачувала кошти за комунальні послуги, що підтверджує споживання нею комунальних послуг (а.с. 6).

Оскільки відповідач фактично споживала комунальні послуги, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідач набула прав на вищевказану квартиру, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин з надання житлово-комунальних послуг, тому доводи, що договір не підписувався, суд визнав неспроможними.

Згідно з частиною шостою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» заборгованість власників квартир за укладеними договорами, пов`язаними з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).

Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.

Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України).

Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України).

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/1792/16-ц та від 15 травня 2019 року у справі № 712/8440/17.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач надавав послуги з теплопостачання у квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності по ј частині відповідачці ОСОБА_2 , а також - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яких не було залучено до участі в справі і до останніх позивач вимог не заявляв.

За відсутності договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачки 1/4 частки заборгованості за отримані послуги з теплопостачання та відмову у стягненні заборгованості (3/4 частки), яка підлягає сплаті іншими трьома співвласниками квартири, до яких позов не заявлявся.

При цьому, зазначене не позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення решти заборгованості за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води.

Звертаючись з позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 10 129,43 грн.; заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 244,23 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 3 007,28 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 010,05 грн.; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 828,72 грн.; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 551,07 грн., на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості за кожен місяць наданих послуг (а.с. 6-7).

Відповідачем не надано доказів сплати грошей за фактично отримані житлово-комунальні послуги у зазначений період на погашення заборгованості, про застосування положень ст. 267 ЦК України, як підставу відмови в позові відповідачка ОСОБА_2 не заявляла, тому колегія суддів визнала підставним виконаний позивачем розрахунок заборгованості за надані комунальні послуги за період з вересня 2014 року по квітень 2020 року.

Отже, позивач надавав послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 що підтверджується матеріалами справи, а відповідач в свою чергу належним чином не виконувала обов`язок зі сплати вказаних послуг відповідно до своєї частки у праві власності на квартиру, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тому з відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню 1/4 частка заборгованості за отримані послуги з теплопостачання у розмірі 2 532,35 грн., за послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 311,05 грн., а разом 6 843,41 грн. (27 373,66 грн. : 4).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Колегія суддів перевірила розрахунок заборгованості та дійшла висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 751,82 грн. та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 207,18 грн.; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 252,51 грн.; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 137,76 грн. за період з листопада 2014 року по березень 2020 року.

Поряд з цим, відповідачкою до районного суду не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

У суді першої інстанції відповідач подавала відзив, проте, не заявляла про застосування строку позовної давності в районному та (або) апеляційному суді.

Доводи апеляційної скарги, що справа розглянута за відсутності відповідача, без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких судом направлялися відповідачу на адресу місця реєстрації ( АДРЕСА_3 ) судові повістки про виклик до суду у засідання на 29 жовтня 2020 року, 12 березня 2021 року, проте, конверти з вкладеннями поверталися від ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 17-18, 29-31).

Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначила саме адресу реєстрації на яку районним судом направлені повідомлення, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від ОСОБА_2 до суду в порядку ст. 131 ЦПК України не надходили.

Таким чином, оскільки від ОСОБА_2 повернулися до суду конверти з повістками з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця її реєстрації і проживання, вважається, що вона була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, оскільки іншої адреси суду не повідомляла.

Поряд з цим, посилання апелянта ОСОБА_1 на порушення процесуальних прав іншої особи - відповідачки ОСОБА_2 щодо належного сповіщення останньої про розгляд справи районним судом не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи вказане, помилковим є висновок районного суду про задоволення позову повністю та стягнення усієї суми заборгованості з одного співвласника квартири. Тому, оскаржуване рішення районного суду слід скасувати із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково та стягнення з відповідача ј частини заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до частки права власності на квартиру.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (25 %) 525,50грн. судового збору за розгляд справи районним судом та з позивача на користь апелянта ОСОБА_1 слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (75 %) 2 364,75 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата яких підтверджується доказами (а.с. 1, 59).

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року - скасувати, ухвалити нове.

Стягнути зі ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» () заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 2 532 грн. 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 751 грн. 82 коп. та 3 % річних у розмірі 252 грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» () заборгованість за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води у розмірі 4 311 грн. 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 207 грн. 18 коп. та 3 % річних у розмірі 137 грн. 76 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» () 525грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи районним судом.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 2 364 грн. 75 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова