ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 680/765/21

Провадження № 22-ц/4820/486/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року (суддя Яцина О.І.) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач, Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22 червня 2015 року, згідно із якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 30 000 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1..1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язань за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 17 жовтня 2021 року виникла заборгованість на загальну суму 17200,88 грн., яка складається з :

-17 200,88 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 17 200,88 грн. заборгованість за простороченим тілом кредиту.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 22.06.2015 у розмірі 17 200,88 грн. та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року в позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів, що відповідач був ознайомлений і погодився з Умовами кредитування та тарифами обслуговування кредитних карт, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, саме ці Умови розумів, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Долучені до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача.

У рішенні зазначено, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору, і паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон № 1734-VIII включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

Підставою для відмови у задоволенні позову є те, що згідно із наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки за договором №б/н від 22 червня 2015 року відповідачем було фактично отримано та використано кредитних коштів 54928,57 грн. та поповнено картку на 78296,78 грн. Тобто сума повернутих відповідачем коштів перевищує суму отриманих.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи просить рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належної правової оцінки доводам сторін та зібраним у справі доказам.

Укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином.

Також апелянт наголошує, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів Банку.

На думку апелянта судом першої інстанції залишено поза увагою висновки Верховного Суду про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватись судом апеляційної інстанції.

Крім того, з виписки про рух коштів видно, що відповідач розраховувався кредитною карткою та здійснював часткове погашення, що свідчить про прийняття ним умов та правил використання банківських послуг.

За доводами апеляційної скарги відповідач не погасив витрачені кредитні кошти, адже прострочене тіло кредиту це сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мала бути погашена відповідачем, проте не погашена.

Разом з тим, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що відповідач не навів жодних обставин та не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що кредитний договір був укладений без його вільного волевиявлення.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі - Закон №2664-ІІІ)).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22 червня 2015 року, згідно із якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 12).

Позивач надав суду розрахунок заборгованості за кредитом, згідно з яким станом на 17 жовтня 2021 року виникла заборгованість на загальну суму 17200,88 грн., яка складається із:

-17200,88 грн. заборгованості за тілом кредиту, (в тому числі: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 17200,88 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту);

-0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками;

-0,00 грн заборгованості за простроченими відсотками;

-0,00 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

-0,00 грн. заборгованості за пенею;

-0,00 грн заборгованості за нарахованою комісією (а. с. 6-9).

Свої вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтувало наступними письмовими доказами: заявою відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22 червня 2015 року; розрахунками заборгованості за договором № б/н від 22 червня 2015 року, укладеним між позивачем та відповідачем; Умовами та Правилами надання банківських послуг; витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, довідкою про надану кредитну карту, випискою за договором, паспортом споживача (а. с. 6-9, 11, 12, 15, 16-57).

За розрахунком позивача станом на 17 жовтня 2021 року відповідач має перед банком заборгованість в сумі 17200,88 грн., з яких 17200,88 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Також в зазначеному розрахунку сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості, становить 78296,78 грн.

Судом також встановлено, що згідно із наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки за договором №б/н від 22 червня 2015 року відповідачем було фактично отримано та використано кредитних коштів 54928,57 грн. та поповнено картку на 78296,78 грн. Тобто сума повернутих відповідачем коштів перевищує суму отриманих.

Посилання апелянта на те, що укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином, висновків суду першої інстанції не спростовують. Апеляційний суд погоджується з твердженнями місцевого суду про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що відповідачем було фактично отримано та використано кредитних коштів 54928,57 грн. та поповнено картку на 78296,78 грн., що свідчить про те, що сума повернутих відповідачем коштів перевищує суму отриманих.

У зв`язку з цим, доводи апелянта про те, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів та його заборгованість, є безпідставними. Виписка по картковому рахунку була досліджена судом апеляційної інстанції.

Паспорт споживчого кредиту (а. с. 13-14) теж не вважається належним доказом щодо погоджених між сторонами умов кредитного договору, оскільки містить інформацію щодо кредитних карток Універсальна, Універсальна Gold, однак саме якою карткою, та в який період, користувався відповідач матеріали справи не містять. Крім цього, інформація, наведена в цьому Паспорті споживчого кредиту, може відрізнятися від умов договору про споживчий кредит, інформація зазначена в Паспорті споживчого кредиту зберігає чинність та є актуальною до 12.05.2018 року. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущеннях.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Отже за змістом даної норми, паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

Твердження АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що відповідач розраховувався кредитною карткою та здійснював часткове погашення, що свідчить про прийняття ним умов та правил використання банківських послуг, обґрунтованість позовних вимог не підтверджує. ОСОБА_1 повернув Банку отриману суму коштів. Про стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки за прострочення зобов`язань позивач не заявляв.

Безпідставними та такими, що спростовуються випискою по рахунку, є доводи апелянта про те, що відповідач не погасив витрачені кредитні кошти, посилаючись на те, що прострочене тіло кредиту це сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мала бути погашена відповідачем, проте не погашена.

Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач не навів жодних обставин та не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що кредитний договір був укладений без його вільного волевиявлення, апеляційним судом до уваги не беруться. У даній справі інший предмет позову, про стягнення заборгованості. І саме на позивача покладається обов`язок доведення належними та допустимими доказами обставин, що є підставами позову.

За таких обставин не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції посилання апелянта на те, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належної правової оцінки доводам сторін та зібраним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, а тому їх слід відхилити.

З урахуванням обставин справи та зазначених норм законодавства підстави для скасування рішення суду відсутні.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про її обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк