РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/6888/21

Провадження № 22-ц/4815/96/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач Закрите акціонерне товариство «Термоліта»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року у складі судді Кучиної Н. Г., ухвалене в м. Рівне о 11 годині 21 хвилин, повний текст рішення складено 12 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Закрите акціонерне товариство «Термоліта» через свого представника адвоката Яременка Андрія Анатолійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги обгрунтовувало тим, що між ЗАТ «Термоліта» та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір №TL-4224 від 24 жовтня 2018 року на невизначений термін, за яким відповідач був прийнятий на роботу в транспортний відділ на посаду водія транспортного засобу міжнародних вантажних перевезень. 21 вересня 2020 року при виконанні трудових обов`язків при керуванні на території Німеччини вантажним транспортним засобом марки «VOLVO» з номерним знаком НОМЕР_1 , відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоїв ДТП та був арештований поліцією. З метою запобігання утворенню небезпечної ситуації, 22 вересня 2019 року транспортний засіб було відбуксовано на стоянку, що охороняється. За ці послуги позивач заплатив третій особі 1402,92 євро. 23 жовтня 2020 року позивачем була направлена претензія відповідачу з проханням добровільно сплатити суму завданої шкоди. Претензія відповідачу була вручена, однак останнім залишена без відповіді. 26 листопада 2020 року позивач сплатив грошову суму 1402,92 євро у відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 .. Просив суд на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 1402,92 євро та судові витрати у справі.

РішеннямРівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Термоліта» в порядку регресу шкоду в розмірі 1 402, 92 євро, що еквівалентно 45 314, 31 грн. (з розрахунку по курсу НБУ на 08.07.2021 року 32, 3 грн. за 1 євро). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Термоліта» понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8 398,00 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Термоліта» сплачений судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом та обґрунтоване тим, що позивач відшкодував завдану відповідачем шкоду, при виконанні останнім трудових обов`язків, а тому відповідач як працівник зобов`язаний її повернути, зважаючи на норми ст. 134 КЗпП України, яка покладає на працівника обов`язок нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству у випадках, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує наявність передбачених законом підстав для стягнення із нього матеріальної шкоди. Вказує на неправильне застосування судом ч. 3 ст. 233 КЗпП України, та пояснює, що річний строк звернення підприємства до суду з цим позовом пропущений, адже початок перебігу цього строку починається не від моменту сплати підприємством шкоди за працівника, а з моменту, коли підприємству стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Додає, що позивачу стало відомо про факт скоєння ДТП 21.09.2019 року, а про обставини цієї ДТП та буксирування належного позивачу транспортного засобу працівниками поліції 22.09.2019 року, і саме з цієї дати слід відраховувати початок перебігу строку звернення до суду з даним позовом. Зазначає, що судом при розгляді даного спору були застосовані матеріальні норми права, які не підлягали застосуванню, оскільки правовідносини між сторонами врегульовані трудовим договором, положення якого передбачають, що відносини між сторонами, що витікають із трудового договору регулюються правом Литовської республіки, в тому числі і відносини з відшкодування шкоди законодавством тієї сторони, на території якої мав місце випадок, що став підставою для відшкодування шкоди. Вважає, що справа не підсудна суду України. Заперечує стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки їх розмір не обґрунтований, а також заявником не надано детального опису наданих послуг професійної правничої допомоги, як того вимагає закон. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ЗАТ «Термоліта» - адвокат Яременко Андрій Анатолійович вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2018 року між ЗАТ «Термоліта» та ОСОБА_3 укладено трудовий договір №TL-4224 на невизначений термін на посаду водія транспортного засобу міжнародних вантажних перевезень.

Із рішення суду дільничного суду м.Нойруппін Федеративної республіки Німеччина від 09.10.2019 року вбачається, що 21 вересня 2019 року о 19 год. 35 хв. ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння скоєно ДТП. Дана обставина учасниками справи визнана.

За правилами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника (керівника), якщо вони мають законний характер.

Відповідно до п. 7.9 Трудового договору, укладеного між сторонами, працівник зобов`язується під час роботи не вживати алкогольних і/або наркотичних і/або психотропних речовин і погоджується з тим, щоб роботодавець перевіряв його тверезість/відсутність стану сп`яніння або одурманення за допомогою алкотестера/тесту на наявність в організмі наркотичних і психотропних речовин. Якщо працівник відмовиться пройти перевірку, це вважається доказом стану сп`яніння/одурманення працівника.

Відповідно до п. 7.10 Трудового договору працівник бере на себе відповідальність відшкодувати збиток, принесений роботодавцю (у тому числі збитки третім особам і компенсації моральної шкоди), який виник унаслідок порушення підтверджених зобов`язань, встановлених в трудовому договорі, внутрішніх правових актах, інших правових актах, якщо застосовні імперативним законодавством норми не передбачають щось інше. Порядок відшкодування шкоди передбачено в «Книзі водія».

Як вбачається із п. 4.3.1 Посадової інструкції водія від 29.12.2017 року, з якою ОСОБА_1 ознайомлений 02.01.2018 року, водію суворо заборонено керувати транспортним засобом в нетверезому стані, в стані сп`яніння від наркотичних засобів або інших психотропних речовин.

Відповідно до п. 4.9.13 посадової інструкції водій несе відповідальність за наслідки, які виникають в результаті вживання алкогольних напоїв, наркотичних і токсичних речовин.

16 вересня 2020 року ЗАТ «Термоліта» отримано повідомлення про стягнення плати за буксирування вантажного автомобіля VOLVO з номерним знаком НОМЕР_1 в розмірі 1402,92 євро.

Відповідно до копії виписки з рахунку від 26.11.2020 року ЗАТ «Термоліта» сплачено 1402,92 євро за реквізитами, зазначеними у повідомленні.

21.10.2020 року ЗАТ «Термоліта» надіслано ОСОБА_1 претензію про оплату коштів в розмірі 1402,92 євро в якості відшкодування збитків, заподіяних ним при виконанні трудових обов`язків. Дана вимога отримана ОСОБА_3 23.10.2020 року.

Станом на час вирішення спору така вимога позивача відповідачем не виконана.

Відповідно до ст. 132 КЗпП За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, якими вони регулюються дають суду підстави для висновку про те, що позовні вимоги ЗАТ «Термоліта» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 1402,92 євро у якості відшкодування збитків, заподіяних ним при виконанні трудових обов`язків у стані алкогольного сп`яніння, є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що цей спір не підсудний суду України, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей закон застосовується до питань, визначення процесуальної правоздатності і дієздатності іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб.

Відповідно до ст. 73 вказаного Закону іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 74 Закону встановлено, що процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Відповідно до ч.1 ст. 410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави та міжнародні організації мають права звертатись до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей закон застосовується до питань підсудності визначення судам України справ з іноземним елементом.

Суди України вправі приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, рухоме чи нерухоме майно на яке можна накласти стягнення (ст. 76 вказаного Закону).

Виходячи з того, що відповідач має постійне місце проживання на території України, позивач має право звертатись до суду України за захистом своїх прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції ч. 3. ст. 233 КЗпП України та пропуск позивачем річного строку звернення з позовом до суду апеляційним судом відхиляються.

Так, юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до працівника в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підриємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Статтею. 233 КЗпП України встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної, підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року за №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну), в силу ст. 441 ЦК України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. При цьому, строк позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди становить 1 рік з дня її виявлення. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати роботодавцем певних сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову (абз. 3 п. 20 цієї Постанови).

Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2598цс15 висловив правову позицію про те, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України).

Таким чином, початок перебігу строку звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу виникло у ЗАТ «Термоліта» не 22 вересня 2019 року, як вважає позивач (тобто, з моменту ДТП і встановлення обставин заподіяння внаслідок нього матеріальної шкоди), а з моменту сплати ЗАТ «Термоліта» 1402, 92 євро на відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , тобто з 26.11.2020 року. Звернення до суду з цим позовом мало місце 06.04.2021 року, тобто в межах річного строку, встановленого законом для звернення з регресним позовом до працівника про відшкодування завданої шкоди.

Покликання апелянта на те, що судом не було у повній мірі встановлено обставини справи, зокрема, щодо підстав відшкодування шкоди і взагалі її заподіяння, апеляційним судом оцінюються критично.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадках коли, зокрема, шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані.

Умовою відшкодування заподіяної шкоди в повному обсязі є перебування працівника в нетверезому стані на момент заподіяння шкоди.

Заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обов`язків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається (абз.2 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №14).

При застосуванні заходів матеріальної відповідальності з цієї підстави не мають значення ні кваліфікація, спеціальність чи посада працівника; ні форма вини. Працівник, який перебував у нетверезому стані, несе повну матеріальну відповідальність за заподіяну пряму дійсну шкоду.

Необхідною підставою притягнення до відповідальності є підтвердження нетверезого стану працівника.

Факт перебування відповідача в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення ДТП 21.09.2019 року підтверджений рішенням дільничного суду м.Нойруппін Федеративної республіки Німеччина від 09.10.2019 року, при чому, ця обставина відповідачем не оспорювалась, а відтак він несе матеріальну відповідальність у повному розмірі.

Твердження ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що в до даних спірних правовідносин не підлягає до застосування законодавство України є помилковими. Відповідач зазначає, що предметом позову є майнова вимога про стягнення шкоди під час виконання трудових обов`язків згідно трудового договору, стороною якого є іноземна юридична особа підприємство, яке засноване і здійснює свою діяльність відповідно до законодавства Литовської Республіки.

Згідно з пунктом 1 статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Статтею 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.

Відповідачем до суду не було надано будь яких документів, пояснень та юридичних висновків щодо справи.

Відповідно до частини другої статгі 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди за кордоном, якщо сторони мають місце проживання або місцезнаходження в одній державі, визначаються правом цієї держави.

Право іноземної держави не застосовується в Україні, якщо дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди, за законодавством України не є протиправною.

Розгляд цивільних справ з іноземним елементом здійснюється за «законом суду», тобто юридичною підставою застосування іноземного права на території України є норми ЦПК, ЦК, Закон України «Про міжнародне приватне право».

На думку апеляційного суду, розглядаючи спір, суд першої правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Покликання апелянта на безпідставність стягнення з нього витрат на правничу допомогу спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують факт понесення стороною позивача таких витрат (контракту №0102/2021 про надання послуг від 01 лютого 2021 року між ЗАТ «Термоліта» та адвокатським об`єднанням «Лекс Партнерс», додатку №1 до контракту про надання правової допомоги від 08 лютого 2021 року, виписка банку від 15 лютого 2021 року про сплату позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 260 євро), що, а також нормами ст. 137 ЦПК України, яка передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, та ст. 141 ЦПК України, яка закріплює принцип пропорційного поділу судових витрат (до яких входять і витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги) відповідно до задоволених позовних вимог.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.