Житомирський апеляційний суд
Категорія 16 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/11843/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 26 жовтня 2021 року, яка постановлена суддею Сингаївським О.П.

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0582 га по АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №128 від 23 лютого 1995 року.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 26 жовтня 2021 рокупровадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку закрито, у зв`язку з тим, що набрало законної сили рішення Корольовського райсуду м. Житомира від 23.04.2009 у справі № 2а-41/09 з приводу спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про тотожність підстав у двох різних справах. Апелянт вказує на те, що підставою звернення до суду у цій справі є рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 05.10.2018 у справі №296/5806/16, відповідно до якого визнано недійсним акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та рішення Житомирської міської ради від 23 лютого 1995 року №128, на підставі якого ОСОБА_2 був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0582 га по АДРЕСА_1 . Скасування судом 05 жовтня 2018 року вказаного рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради не могло бути підставою розгляду судом у 2009 році справи № 2а-41/09 зі схожими вимогами, на яке в оскаржуваній ухвалі посилається районний суд, оскільки рішення у справі №296/5806/16 прийнято майже через вісім років після ухвалення рішення у справі № 2а-41/09. У зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. При цьому зазначив, що позивач використав своє право на оскарження державного акту, про що свідчить рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2009 року у справі №2а-41/09, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Житомирського управління земельних ресурсів, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23 лютого 1995 року за №128 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0582 га і 0,0103 при домоволодінні АДРЕСА_1 та у визнанні недійсними державних актів на право власності на вказані земельні ділянки на ім`я ОСОБА_2 і ОСОБА_5 . А тому суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у цій справі.

Представник виконавчого комітету Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належними чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що існує рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23.04.2009 у справі № 2а-41/09, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яким у задоволенні аналогічного позову відмовлено.

Однак такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2009 року у справі №2а-41/09 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Житомирського управління земельних ресурсів, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23 лютого 1995 року за №128 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0582 га і 0,0103 при домоволодінні АДРЕСА_1 та у визнанні недійсними державних актів на право власності на вказані земельні ділянки на ім`я ОСОБА_2 і ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зроблено висновок, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

Так закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції не звернув уваги та те, що підставою для звернення до суду з позовом є рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 05.10.2018 у справі №296/5806/16, відповідно до якого визнано недійсним акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та рішення Житомирської міської ради від 23 лютого 1995 року №128, на підставі якого ОСОБА_2 був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0582 га по АДРЕСА_1 .

При цьому, скасування судом 05 жовтня 2018 року вказаного рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради не могло бути підставою розгляду судом у 2009 році справи № 2а-41/09 зі схожими вимогами, на яке в оскаржуваній ухвалі посилається районний суд, оскільки рішення у справі №296/5806/16 прийнято майже через вісім років після ухвалення рішення у справі № 2а-41/09.

Тобто висновок суду про наявність підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України для закриття провадження у справі, є помилковим, оскільки позов у цій справі заявлено ОСОБА_1 зовсім з інших підстав.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про ідентичність підстав позовів по зазначеним справам, а тому ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий Судді