Провадження № 2/686/1065/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.

секретаря Слободян Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Хмельницькому за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» про застування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, стягнення коштів,

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача.

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення коштів, посилаючись на те, що 25 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг №00009065. Об`єктом договору лізингу був транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 червня 2015 року зазначений договір фінансового лізингу було визнано недійсним та стягнуто сплачені кошти в сумі 248 205 грн 95 коп. Згідно ст.ст.625, 1212, 1214 ЦПК України позивач просить стягнути 3 відсотка річних в сумі 20 569 грн 58 коп. та інфляційні втрати в сумі 226 806 грн. за період з 13 грудня 2013 року по 16 вересня 2016 року від сплаченої ним суми коштів, на виконання умов нікчемного правочину.

2.Стислий виклад позиції відповідача.

29 листопада 2021 року до суду представником відповідача було направлено відзив на позову заяву, в якій він у задоволенні вимог ОСОБА_1 просив відмовити з тих підстав, що 13 грудня 2013 року останній не вносив кошти в сумі 248 205 грн 95 коп., зазначена сума сплачувалася щомісячними платежами. Кошти позивачу були повернуті після набрання рішенням Апеляційного суду Тернопільської області відповідно до ст.216 ЦПК України, крім цього ОСОБА_1 пропущено строки позовної давності щодо заявлених вимог.

В судовому засіданні позивач вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві, просив застосувати строки позовної давності.

3.Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні 25 листопада 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Престиж авто» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_1 .

В цей же день між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про фінансовий лізинг за умовами якого товариство зобов`язалось передати у розпорядження ОСОБА_1 автомобіль Volkswagen Touareg 3,0 I V6 TDI, 2013 року випуску, вартістю еквівалент 66 500 доларів США, а відповідач зобов`язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною позивачем.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 червня 2015 року у справі №686/6355/15-ц за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним правочину та стягнення коштів, договір фінансового лізингу від 25 листопада 2013 року укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було визнано недійсним, а рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року було також стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 575 043 грн 05 коп.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року у справі №686/13234/16 встановлено, що 15 та 19 вересня 2016 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» перерахувало кошти ОСОБА_1 в сумі 575 043 грн 05 коп.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги, а саме щодо стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат посилався на те, що відповідач без відповідних правових підстав користувався його коштами в сумі 575 043 грн 05 коп. в період з 13 грудня 2013 року по 16 вересня 2016 року, у зв`язку із чим у нього відповідно до ст.ст.625, 1212, 1214 ЦК України виникло право такої вимоги до ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 13 грудня 2013 року по 16 вересня 2016 року 3 відсотка річних становить 20 569 грн 58 коп., а інфляційні втрати становлять 226 806 грн 95 коп.

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

П.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що «дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Ст.1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З огляду на те, що на підставі нікчемного правочину позивачем було сплачено кошти, він набув право вимоги, щодо стягнення 3 відсотків річних та інфляційний втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Однак, із зазначеними вимогами ОСОБА_1 звернувся поза межами позовної давності.

Так згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 , ч. 3 ст. 261 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення процентів за користування чужими коштами відповідно до ст.1212, 1214 ЦПК України (справа №686/13234/16), за результатами розгляду якої 16 листопада 2016 року позов було задоволено, однак рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року рішення суду першої інстанції було скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

27 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу та стягнення відсотків за незаконне користування коштами в сумі 272 737 грн 15 коп., який ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2021 року було повернуто позивачу, зазначена ухвала набрала законної сили 30 серпня 2021 року.

Позов було подано ОСОБА_1 до суду 11 вересня 2021 року, таким чином, на думку суду строк позовної давності розпочався з 1 лютого 2017 року і закінчився 1 лютого 2020 року, в той час як позивач звернувся до суду з даним позовом лише у вересні 2021 року, тобто з пропуском передбаченого законом трирічного строку позовної давності.

Згідно ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, заяву про застосування якого було подано представником відповідача.

Керуючись ст.ст.253, 256, 257, 261, 267, 625, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 76-81,84,258,264,265, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу №00009065 від 25 листопада 2013 року та стягнення 20 569 грн 58 коп. 3% річних та 226 806 грн 95 коп. інфляційних втрат, а всього 247 376 грн 53 коп. за користування коштами за період з 13 грудня 2013 року по 16 вересня 2016 року відмовити.

Призначити по справі судове засідання про вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу на 09 лютого 2022 року на 14 год. 30 хв.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», місцезнаходження вул.Павла Тичини, 1-В, м. Київ, .

Повний текст рішення виготовлено 07 лютого 2022 року.

Суддя: