справа № 357/3711/20
провадження № 22-ц/824/978/2022
головуючий у суді І інстанції Цуранов А.Ю.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 ; Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про зменшення обов`язкової частки у спадщині,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коннонова Н.І., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області, в якому просила зменшити ОСОБА_2 розмір обов`язкової частки у спадщині з 1/6 частини до 1/36 частини після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - батько ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 залишив заповіт, яким грошові вклади, що знаходяться на зберіганні в ПАТ «Державний ощадний банк України» заповів дочці ОСОБА_2 , а все інше майно заповів сину ОСОБА_1 . На час відкриття спадщини дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були пенсіонерами, а тому мають право на обов`язкову частку у спадщині. Всі троє звернулись із заявами про прийняття спадщини. Однак, ОСОБА_2 за життя спадкодавця не піклувалась про останнього, була в неприязних відносинах ще з 2008 року, через гараж та землю під ним, які розташовані на території домоволодіння ОСОБА_4 . Крім того, спадкодавець помер у віці 102 роки, був інвалідом другої групи з 2000 року, інвалідом першої групи з 2013 року, потребував постійного догляду та лікування.

Вказувала, що ОСОБА_2 не спілкувалась з батьком, не приходила до нього, не допомагала йому нічим та не надавала будь-якої допомоги в лікуванні. Навпаки, починаючи з 2015 року втягла спадкодавця в судові тяжби з ціллю заволодіти його нерухомістю. Позови стосувалися визнання права власності на майно в порядку спадкування після матері, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року та рішенням апеляційного суду Київської області від 5 квітня 2016 року. Позивач вважає, що обов`язкова частка відповідача у спадщині після батька має бути зменшена з 1/6 до 1/36 з урахуванням відносин, що склались між ними.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коннонова Н.І. звернулась суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач надав всі докази, які є підставою для зменшення обов`язкової частки у спадщині, однак суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, та виніс незаконне, необґрунтоване та невмотивоване рішення.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що у відносинах, які склалися між спадкодавцем та відповідачем, винний спадкодавець, не відповідає обставинам справи, оскільки фактично спадкодавець ще за життя хотів подарувати будинок позивачу, тобто своєму синові. Однак не зміг цього зробити, оскільки була не приватизована земля для обслуговування та будівництва цього будинку. І коли спадкодавець розпочав процедуру приватизації землі, то відповідачка знаючи можливості, оскільки працювала в БТІ і була обізнана в нюансах приватизації, перешкоджала батькові різним шляхом, а в кінці кінців втягнула його в судові тяжби, під час яких була винесена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, що спадкодавець не витримав і помер.

Також зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що вказані стосунки погіршилися після переїзду позивача до батька, однак такі висновки також не відповідають обставинам справи. Суд не навів докази, на які послався в підтвердження таких висновків. Навпаки, з доданої до позовної заяви копії паспорта позивача вбачається, що позивач весь час з 2002 року проживав за однією адресою разом із спадкодавцем. Крім цього, дана обставина підтверджена показами самого позивача та свідками, а також переглянутим відеозаписом посвідчення заповіту, де спадкодавець вказує, що саме ОСОБА_5 (позивач) весь час був з ним, а ОСОБА_6 (відповідачка) до нього ніколи не приходила. На спростування даної обставини стороною відповідача не було надано жодного доказу. А тому незрозуміло, з яких доказів суд зробив такий висновок.

Звертає увагу, що суд лишив поза увагою ту обставину, що в заповіті, який батько склав у 100 років, батько ще за життя виокремив ОСОБА_2 певну частку свого майна у вигляді грошових вкладень, так як пояснив під час відеозапису, який застосовувався під час складення заповіту,- щоби ОСОБА_6 , тобто відповідачка по справі не судилася далі за будинок. Крім цього відповідачці по справі був наданий в користування той же гараж та земля під ним.

Вказує, що суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що з матеріалів справи та показів свідків вбачається, що ОСОБА_4 був похилого віку, однак мав постійний догляд зі сторони свого сина (позивача по справі). Цим самим суд правильно встановив, що відповідачка по справі не здійснювала належного догляду спадкодавця. Тобто в судовому засіданні встановлені обставини, які є підставою для зменшення обов`язкової частки у спадщині, а саме не підтримання спадкоємцем зв`язків зі спадкодавцем незважаючи на потребу останнього в цьому, погане поводження із ним, нездійснення належного догляду, аморальна поведінка обов`язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця а й щодо інших спадкоємців, виокремлення спадкодавцю певної частки майна ще за життя спадкодавця.

10 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що позивач не надав жодних пояснень і обґрунтувань чому обов`язкова частка відповідача повинна бути зменшена саме з 1/6 саме до 1/36, а не в іншій пропорції; не надав жодних доказів перебування спадкодавця в безпорадному (немічному) стані; не надав жодних доказів того, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, з урахуванням того, що така допомога надавалася йому від інших осіб, оскільки у спадкодавця є ще двоє дітей (позивач та третя особа по справі). Крім того, спадкодавець проживав безпосередньо з позивачем, а не з відповідачем; позивач не надав жодних доказів умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві і що спадкодавець просив вказану допомогу саме у відповідача; не надав жодних доказів поганих відносин між спадкодавцем та відповідачем, поганого поводження відповідача зі спадкодавцем, аморальної поведінки відповідача. Звернення до суду з позовом стосовно спадщини не можна розцінювати як аморальну поведінку або погане поводження оскільки це передбачене конституцією та законами України право кожної людини. Так само, постанова про відмову в порушені кримінальної справи (прийнята ще за 10 років до смерті спадкодавця) також не може свідчити про погане поводження відповідача зі спадкодавцем чи аморальну поведінку відповідача. Тим більше, після того як спадкодавцю відмовили в порушені кримінальної справи, він жодного разу стосовно спірного гаража нікуди більше не звертався, а тому слід вважати що конфлікт було вичерпано.

Вказує, що позивач в позові та апеляційній скарзі не доведено обставин щодо перебування спадкодавця та відповідача в неприязних відносинах. Указане твердження позивача спростовується заповітом спадкодавця від 19 листопада 2015 року, до якого була включена відповідач. Таким чином, якби між спадкодавцем і відповідачем були погані стосунки, то він в жодному разі не заповідав би їй своє майно.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленні про розгляд справи у суді апеляційної інстанції шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с. 217).

24 січня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коннової Н.І. надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача. В заяві апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

З урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних міркувань.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області серії НОМЕР_1 від 2 серпня 2017 року.

Після своєї смерті ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений 19 листопада 2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. за № 1485, яким заповів належні йому грошові вклади, що знаходяться на зберіганні в ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_2 , все інше майно - ОСОБА_1 .

У вказаному заповіті зазначено, що на особисте прохання та за дорученням заповідача ОСОБА_4 , погодженням свідків, особи, яка підписує та нотаріуса, нотаріальну дію - посвідчення заповіту - зафіксовано за допомогою технічних засобів відеозйомки.

Спадкова справа № 235/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 розпочата 15 серпня 2017 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, що підтверджується копією вказаної спадкової справи та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48773440 від 15 серпня 2017 року.

До складу спадкового майна ОСОБА_4 входить вклад в ПАТ «Державний ощадний банк України» № 9760/9508 (компенсація 1997 року) у розмірі 3 158,59 грн та житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві свідоцтва про право власності, виданого Білоцерківським міськкомунгоспом 12 грудня 1967 року та зареєстрованого в БТІ за № 765, та складається з таких споруд: А,а1,а2 - житловий будинок з прибудовами та ганком, В/п - погріб, Д - гараж, Б,б - сарай з прибудовою, Е - убиральня, Г - сарай, № 1,2,3,7 - огорожа.

Земельна ділянка за вказаною адресою у власність та оренду не передавалась, державний акт про право власності на земельну ділянку, договір оренди землі та речове право не зареєстровано, що підтверджується копією листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 90/121-18 від 21 лютого 2018 року.

Із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які є дітьми померлого.

Сторонами не заперечується факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини були пенсіонерами, а тому мають право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України.

Також судом встановлено, що відповідно до копії постанови Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 2 квітня 2008 року, 31 березня 2008 року до чергової частини звернувся ОСОБА_4 з заявою про допомогу у звільненні його земельної ділянки від незаконної забудови гаража, яку здійснила його дочка ОСОБА_2 . В ході проведеної перевірки встановлено, що близько 30 років тому ОСОБА_2 з дозволу ОСОБА_4 в його подвір`ї по АДРЕСА_1 побудувала гараж, в якому ставить свій автомобіль. В 2008 році ОСОБА_4 попросив дочку, щоб вона забрала з вищевказаного гаража свій автомобіль для того, щоб він міг знести гараж, однак остання відмовилась. В порушенні кримінальної справи ОСОБА_4 відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.

Згідно з копією довідки МСЕК серії КИО-1 № 0383994 від 31 липня 2013 року, ОСОБА_4 встановлено першу групу інвалідності з 31 липня 2013 року довічно, внаслідок поранення, отриманого в боях у роки ВВВ, потребує постійного стороннього догляду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року у справі № 357/12703/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину спадкового майна - відмовлено у задоволенні позову. Рішення набрало законної сили 11 грудня 2017 року.

З рішення суду вбачається, що спір виник з приводу гаража, який відповідач побудувала з дозволу батьків у 1977 році, однак згодом батько змінив думку та хотів його знести, тож ОСОБА_2 з пропуском строку позовної давності звернулась до суду для визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті матері.

Судом першої інстанції також встановлено, що копії рахунка-замовлення КП БМР «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг» № 1299 від 2 серпня 2017 року на суму 3 334 грн та квитанцій ПП «Реквієм» від 2 серпня 2017 року на суму 400 грн виписано на прізвище ОСОБА_3 .

Відповідно до копії рахунку ФОП ОСОБА_8 від 15 квітня 2019 року № 35 ОСОБА_1 замовив виготовлення та встановлення пам`ятника на суму 27 480 грн.

В матеріалах справи наявні копії довідок Білоцерківської станції швидкої медичної допомоги від 30 липня 2009 року, від 27 березня 2013 року, від 24 березня 2013 року, від 21 квітня 2013 року про виклик бригади ШМД до ОСОБА_4 .

Згідно з копіями рахунка-фактури ОСОБА_9 № МТ-0000004 від 2 серпня 2017 року, № МТ-0000005 від 9 вересня 2017 року та № МТ-0000006 від 1 серпня 2018 року ОСОБА_1 замовив поминальні обіди на суми 5 250 грн, 4 800 грн та 3 640 грн.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту.

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця, в силу прямої вказівки закону.

У зв`язку з прямою вказівкою закону, яким передбачено виникнення безумовного права окремої категорії осіб на отримання обов`язкової частки в спадщині незалежно від волі спадкодавця, безпідставними є доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції змісту заповіту, згідно з яким спадкодавець висловив своє вільне волевиявлення щодо отримання спадщини після його смерті саме позивачем ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, майнового стану спадкоємця.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої при вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині (абз. 2 ч.1 ст. 1241 ЦК України) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.

З усталеної судової практики вбачається, що підставами для зменшення обов`язкової частки у спадщині можуть бути не підтримання спадкоємцем зв`язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому; погане поводження із ним; нездійснення належного догляду; надання заздалегідь неправдивих свідчень у суді проти спадкодавця; звинувачення спадкодавця у вчиненні тяжкого злочину; неповідомлення про те, що готується замах на життя спадкодавця; не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці; аморальна поведінка обов`язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов`язкову частку; виокремлення спадкоємцю певної частки майна ще за життя спадкодавця.

За змістом частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження того, що між відповідачкою та спадкодавцем було припинено спілкування чи існували неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою саме відповідачки, яка є особою похилого віку, або інших обставин, які мають істотне значення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Наявність неприязних стосунків між відповідачем та позивачем не може бути підставою для зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині після смерті спадкодавця.

Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідачка погано поводилися з померлим.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не здійснювала належного догляду за спадкодавцем, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що спадкодавець додатково потребував допомоги та просив про неї саме ОСОБА_2 та вона йому в цьому відмовила.

Тому доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба