Справа № 408/309/21-ц
Провадження № 2/408/32/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

17 лютого 2022 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого- судді: Булгакової Г.В.

при секретарі: Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ подружнього майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ подружнього майна та визнання права власності, посилаючись на наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з 22 жовтня 2010 року. За час сумісного життя ними на спільні грошові кошти набуто спільне майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Дане майно є їхньою спільною сумісною власністю. Оскільки між ними виник спір щодо визнання такого майна спільним майном подружжя, позивач змушена була звертатися до суду.

В судове засідання сторони не з`явились.

Позивач до початку судового засідання надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, також просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач про час і місце розгляду сповіщувався належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не надавав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило.

За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Судом встановлено, що сторони з 22 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, свідоцтво про шлюб видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області 22.10.2010, актовий запис № 353. 07.06.2017 шлюб розірвано рішенням Старовижівського районного суду Волинської області.

Від шлюбу позивач з відповідачем мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб проживають з позивачем.

За час шлюбу сторонами дійсно була придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ці обставини підтверджуються належними доказами, а саме: інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 208851888 від 13.05.2020. Згідно інформаційної довідки ОСОБА_2 належить 3-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу, ВРМ № 290871, реєстр № 2608, від 28.07.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу О.В.Дашевським, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 31.08.2011.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст.61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст.69СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Застосовуючи наведені норми закону до спірних правовідносин, а також те, що відповідачем не надано доказів зворотнього, суд вважає доведеним факт, що придбана сторонами у шлюбі квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, отже вимога позивача про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений останньою за звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) Ѕ частину квартири, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 та визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ), право власності на Ѕ частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ), судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з цим позовом до суду, в сумі 2033,56 грн.

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Біловодським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Г.В. Булгакова