Справа №:755/3443/21
Провадження №: 2/755/2009/22
УХВАЛА

"25" січня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Хромової О.О.,

при секретарі Передрій І.В.

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Булгакова С.В.

розглянувши в підготовчому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору та клопотання представника Національного Банку України - Булгакова Сергія Валерійовича, про повернення заяви про уточнення позовних вимог та зобов`язання сплатити судовий збір у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Банку України про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Національного Банку України про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та моральної шкоди.

08 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 25 857 131,00 грн середнього заробітку за період з 31 червня 2016 року по 25 січня 2021 року за затримку виконання рішення суду про його поновлення на роботі після незаконного звільнення. Також просить відстрочити сплату судового збору за подання заяви про уточнення позовних вимог до ухвалення рішення у даній справі.

Клопотання мотивоване тим, що у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 31 червня 2016 року по 25 січня 2021 року за затримку виконання рішення суду про поновлення його на роботі. Однак, позивачем не вказано у прохальній частині конкретний розмір середнього заробітку, оскільки за час перебування позивача у вимушеному прогулу з вини роботодавця, останнім ліквідовано займану ним посаду Директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України та створено нову посаду Директора Департаменту з управління діяльністю корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного Банку України, зі збільшенням посадового окладу, тобто відбулося фактичне збільшення оплати праці за виконання посадових обов`язків, які позивач виконанував до незаконного звільнення.

На підставі витребуваної судом довідки про посадовий оклад Директора Департаменту з управління діяльністю корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного Банку України, справедливий розмір матеріальної компенсації середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 31 березня 2016 року по 25 січня 2021 року складає

25 857 131,00 грн, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 07 грудня 2021 року № 2.14.

Крім того, позивач зазначає, що за вказаною позовною вимогою сума судового збору визначена судом попередньо та сплачена в розмірі 908,00 грн, однак враховуючи суму заявленої позовної вимоги, судовий збір за даною вимогою складатиме 10 442,00 грн (11 350,00 грн-908,00 грн), сплату якого позивач просить відстрочити до набрання рішенням у даній справі законної сили.

12 січня 2022 року від представника Національного Банку України - Булгакова С.В. надійшли пояснення на заяву про уточнення позовних вимог, в якій представник відповідача просить суд повернути позивачу подану ним заяву про уточнення позовних вимог, оскільки у заяві позивач просить одночасно змінити предмет та підстави позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заяву про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача Булгаков С.В. в судовому засіданні підтримав заперечення, викладені у письмових поясненнях.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20 йдеться про те, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті

16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

При цьому Верховний Суд зазначає про те, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Проаналізувавши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, суд приходить до висновку, що така заява підлягає прийняттю, оскільки заявлена в межах встановлених законом процесуальних строків та є за своєю юридичною природою заявою про зміну предмету позову.

Суд не вбачає підстав для повернення даної заяви, оскільки вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо одночасної зміни предмету та підстав позову.

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що посада Директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного Банку України, на якій його було поновлено, не є рівноцінною посаді Директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, з якої його було звільнено. На його думку, рівноцінною такій посаді є новостворена посада Директора Департаменту з управління діяльністю корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного Банку України, оскільки саме на таку посаду покладені виконувані ним до звільнення посадові обов`язки.

Таким чином, суд не вбачає у поданій до суду заяві про уточнення позовних вимог зміни підстав позову, оскільки вказану обставину позивач наводить в обґрунтуванні заявлених ним позовних вимог, у зв`язку з чим заявляє у позові клопотання про витребування у Національного Банку України інформації про розміри та умови оплати праці Директора Департаменту з управління діяльністю корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного Банку України за період з квітня 2015 року по січень 2021 року, та на підставі наданої довідки проводить судово економічну експертизу, відповідно до якої і сформовано вимогу про стягнення суми середнього заробітку позивача за період з 31 червня 2016 року по 25 січня 2021 року в розмірі 25 857 131,00 грн.

Щодо відстрочення позивачу сплати судового збору суд зазначає таке.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву ОСОБА_1 до Національного Банку України про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та моральної шкоди залишено без руху з підстав несплати позивачем судового збору за заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до Національного Банку України про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та моральної шкоди залишено без руху з підстав несплати позивачем судового збору за заявлені позовні вимоги.

Як в ухвалі суду від 25 лютого 2021 року так і в ухвалі суду від 04 березня 2021 року, позивачу попередньо визначено суму судового збору в розмірі 4 408 грн.

Крім того, в ухвалі суду від 04 березня 2021 року судом зазначалося, що оскільки вказана сума судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та моральної шкоди визначена попередньо, суд в подальшому може стягнути недоплачений судовий збір, якщо сума середнього заробітку буде значно перевищувати ставку судового збору в розмірі 908,00 грн.

Враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 31 червня 2016 року по 25 січня 2021 року за затримку виконання рішення суду про поновлення його на роботі в сумі 25 857 131,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»

у 2021 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня становить 2 270 грн.

Таким чином, загальна сума судового збору, що підлягає сплаті за заявленою вимогою майнового характеру становить 11 350,00 грн, що відповідає 5 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховучи, що за даною вимогою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, суд приходить до висновку про стягнення недоплаченої суми судового збору в розмірі 10 442,00 грн, що передбачено положенням статті 176 ЦПК України.

За змістом частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Проте, вказаною нормою Закону передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами. Позивач, який заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинен навести доводи і подати докази на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VІ єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

При цьому, суд звертає увагу позивача, що статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням скаржника, та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для звільнення від такої сплати або її відстрочення.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

Проаналізувавши подану позивачем заяву про відстрочення від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаної заяви позивачу слід відмовити, оскільки надані позивачем докази про його доходи не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, оскільки в повній мірі не характеризують майновий стан заявника або унеможливлюють чи утрудняють сплату судового збору.

Таким чином, позивачу слід доплатити судовий збір в розмірі 10 442,0 грн.

Згідно із пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно, то наслідки залишення позовної заяви без руху застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

При зверненні з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва судовий збір сплачується за наступними реквізитами: рахунок № UA0026005, код банку отримувача № 899998, отримувач УК у Дніпровському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38012871.

Частинами одинадцятою - тринадцятою статті 187 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 49, 175, 176, 177, 136, 185, 260 ЦПК України, Законом України «Прос судовий збір», суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Національного Банку України про повернення заяви про уточнення позовних вимог - відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Національного Банку України про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та моральної шкоди - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - десять днів з дня отримання копії даної ухвали, шляхом сплати судового збору в розмірі 10 442,00 (десять тисяч чотириста сорок дві гривні 00 коп).

Документ, що підтверджує сплату ОСОБА_1 вказаної суми судового збору має бути поданий до суду до початку наступного підготовчого засідання, яке відбудеться 02 березня 2022 року на 14 год. 00 хв.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали, даний позов буде залишено без розгляду, з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Повний текст ухвали виготовлений 31 січня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова