Справа № 541/2027/21
Провадження №2/541/76/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 січня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області, в складі:

головуючого судді Куцин В. М.

секретаря судових засідань Калініченко Л. О.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Чернюка В. Д.

представника відповідача, прокурора Петренка П. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом . В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року, його позов до ОСОБА_2 задоволено та зобов`язано відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також встановлено спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні сина шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожну суботу місяця з 14 до 18 години. Оскільки рішення добровільно ОСОБА_2 не виконувала виконавчий лист, передано до Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області для примусового виконання.

Однак в супереч судовому рішенню та неодноразовим вимогам державного виконавця, ОСОБА_2 рішення суду умисно не виконувала, переховувалася сама і переховувала дитину, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Цим понад три роки порушувалися права позивача, як батька, передбачені ст, ст. 14, 150, 151,155, 159 Сімейного кодексу України, чим позивачу завдається значна моральна шкода.

В таких діях ОСОБА_2 , яка умисно і протиправно не виконує судове рішення, достовірно знаючи його зміст, в частині покладених на неї зобов`язань, маються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України.

В зв`язку з цим згідно повідомлення державного виконавця про злочи поданого на підставі заяви позивача про кримінальне правопорушення, лише після скарги останнього на бездіяльність слідчих органів в порядку ст. 303 КПК України, відповідно до ухвали слідчого судді місцевого суду 8.11.2019 до ЄРДР за № 0000867 внесено відомості стосовно ОСОБА_2 за ст. 382 ч. 1 КК України за фактом умисного невиконання нею судового рішення, що набрало законної сили. Позивач набув статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

Розслідування цього кримінального провадження слідчими Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області фактично не проводилося, а імітувалося та умисно затягувалося і саботувалося.

З моменту початку досудового розслідування до моменту його закриття сплинуло понад вісімнадцять місяців.

Через недотримання розумних строків, відверте порушення прав позивача як потерпілого слідчими і прокурорами він був вимушений звертатися зі скаргами до відповідних службових осіб. Разом з тим слідчі не проявляли належної ініціативи у встановленні істини по справі та оцінці доказів, бездіяли, користуючись відсутністю якісного процесуального керівництва з боку прокурорів, які не проявляли належного сумління при здійсненні процесуального керівництва досудового розслідування, даючи прямі вказівки не розслідувати це провадження і не направляти його до суду, про що позивача прямо повідомляли слідчі, через наявність у провадженні Великобагачанського районного суду Полтавської області кримінального провадження, сфальсифікованого відносно позивача з приводу наявного спору про право на моє спілкування з власною дитиною.

Відверто порушуючи вимоги ст. ст. 2, 9 КПК України, та права позивача слідчі та прокури всіляко сприяли уникненню законної відповідальності ОСОБА_2 , внаслідок чого 08 травня 2021 року кримінальне провадження № 0000867 було закрите у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування на підставі положень абзацу другого пункту 10 частини 1 ст. 284 КПК України.

При цьому слідчий у своїй постанові безпідставно стверджує, що під час досудового розслідування кримінальне провадження залишається нерозкритим і жодній особі не повідомлено про підозру.

З посиланням на приписстатей 1 та 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, статей 19 та 56 Конституції України, частини першою статті 1167 ЦК України, прецедентної практии Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»,рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92), статей 23, 1174 ЦК України та з урахуванням відповідно до вимог ч.4 статті 263 ЦПК України висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року (справа № 638/14009/17), від 27 травня 2020 року (справа № 585/724/19), від 16 вересня 2020 року (справа №638/6363/19), від 23 вересня 2020 року (справа №638/14007/17) та Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208 гс 18) в зв`язку неефективністю і невиправданою тривалістю кримінального провадження, що потягло його закриття за з закінченням строку досудового розслідування та уникненням конкретної, відомої слідчим і прокурорам особою, передбаченої законом відповідальності, відсутністю будь-яких результатів у досудовому розслідування,та необхідністю позивача як потерпілого тривалий час звертався до правоохоронних органів із клопотаннями, заявами, листами, скаргами, формальність реагування на його законні звернення у ОСОБА_1 погіршився емоційний стан, з`явилася надмірна дратівливість, погіршився сон, що негативно впливає на життя,позивача як особи з другою групою інвалідності, набутої внаслідок вчиненого відносно нього насильницького злочину.

Крім того ефективне розслідування у розумні строки цього кримінального провадження мало особливе значення для позивача, оскільки йдеться про притягнення до відповідальності особи, яка свідомо порушила його батьківські права, не виконала судове рішення і не понесла за це жодної відповідальності.

Тривале розслідування кримінального провадження, невиконання слідчими та прокурорами вимог кримінального процесуального закону негативно впливають на моральний стан, завдаючи позивачу моральної шкоди. З цих підстав просив стягнути з відповідачів на відшкодування такої шкоди 48000 гривень, що відповідає принципу розумності, виваженості і справедливості.

Ухвалою судді Городівського О. А. від 16.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та постановлено проводити судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

21.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив Полтавської обласної прокуратури в якому відповідач вважав, що позов ОСОБА_1 є необгрунтованим та безпідставним, і не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Позивач пов`язує свої моральні страждання із неефективним розслідуванням кримінального провадження розпочатого за його заявою та прийнятим рішення про закриття кримінального провадження за № 0000867 та винесенням 08.05.2021, постанови про закриття кримінального провадження, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. З урахуванням положень ст. 1176 ЦК України, роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна її бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією та негативними наслідками та вина заподіювана.

Водночас, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 07.05.2021 у справі 541/1499/20 у задоволенні клопотання слідчого Миргородського РВП ГУНП Полтавській області Назарчука В.В. про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000867 відмовлено. Рішення слідчого судді мотивоване тим, що остання процесуальна дія, яку здійснив слідчий є запит до Полтавського апеляційного суду на виготовлення копій матеріалв справи № 541/2378/16ц, датований 16.10.2020, строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження вже продовжувався, жодної процесуальної дії у межах продовженого строку здійснено не було.

Разом з тим висновок суду зроблений на підставі змісту клопотання слідчого про продовження строку, матеріали кримінального провадження судом при цьому не досліджувалися.

Однак, як свідчать матеріали кримінального провадження №0000867 з 16.10.2020 слідчим були проведені наступні слідчі дії:

02.11.2020 до Державної податкової служби України направлено лист щодо надання інформації про орган (установу), якими здійснюється нарахування заробітної плати ОСОБА_2 .

Згідно інформації ДПС від 09.11.2020 ОСОБА_2 отримувала дохід протягом І-ІІ кварталів 2020 рокув управлінні освіти Чугуївської міської ради, ТОВ « Еквіфін Україна».

17.11.2020 до суду направлено клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні Полтавського апеляційного суду, а саме до матеріалів справи №541/2378/16-ц з можливістю отримання належним чином завірених копій. Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду вказане клопотання задоволено.

24.11.2020 отримано доступ до матеріалів справи №541/2378/16-ц та вилучено копії документів, які в ній перебували, про що складено відповідний протокол.

02.12.2020 начальнику відділу освіти Чугуївської міської ради Харківської області направлено лист щодо надання інформації про те, чи працює ОСОБА_2 на даний час у вказаному відділі. Згідно інформації Чугуївської ЗОШ від 03.12.2020 ОСОБА_2 з 03.10.2019 працювала в школі медичною сестрою, а 03.08.2020 звільнилася з посади за згодою сторін.

24.12.2020 проведено допит ОСОБА_1 , та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які повідомили, що бачили ОСОБА_2 поблизу житлових будинків по вул. Багачанській в м. Миргород .

Частинами 1,6 ст.28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Статтею 303 КПК України передбачено право учасників кримінального провадження, в т.ч. і потерпілого на оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування та визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

На час звернення з позовом відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим або прокурором розумних строків або допущення будь-яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Позивачем у справі ОСОБА_1 (потерпілим у кримінальному провадженні №0000867) не наведено жодного факту визнання компетентним органом, у тому числі слідчим суддею невиконання чи неналежного виконання слідчим чи процесуальним керівником у справі (прокурором) службових обов`язків при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження.

При винесенні слідчим суддею ухвали від 07.05.2021 про відмову у задоволенні клопотання слідчого Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області про продовження строків досудового розслідування кримінального провадження № 0000867 також не вказано на невиконання слідчим чи прокурором кримінального процесуального кодексу.

Посилання позивача на тривале на його думку здійснення досудового розслідування та у зв`язку із цим порушення прав ОСОБА_1 та заподіяння йому моральних страждань також не підтверджена належними доказами.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані, прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Роз`ясненнями Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ,справ про адміністративні правопорушення» передбачено, що критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження: поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень .

Європейський суд з прав людини в своїй практиці зазначає, що складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент проведення досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудового розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхіднідності всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення, необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо. Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

З урахуванням обставин викладених у позові, порушень щодо розумності строків розслідування кримінального провадження не допущено.

Водночас, на даний час відсутні рішення судів у межах кримінального провадження, де встановлено порушення органом досудового розслідування розумних строків. Разом із цим, надання оцінки дотриманню органом досудового розслідування розумності строків не входить до компетенції суду цивільної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок бездіяльності та неефективного розслідування кримінального провадження органом досудового розслідування, що призвело до закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. Водночас, зазначене не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про продовження строків досудового розслідування, і як наслідок, винесенням слідчим Миргородського РВП постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Ненадання ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на підтвердження моральних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними діями органів досудового розслідування, вважали, що правові підстави, передбачені статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні що відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 04.07.2018 по справі № 641/2328/17, від 31.10.2018 у справі №646/5224/17(а.с.30-32).

21.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив Головного Управління Національної поліції в Полтавській області. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача вказував. Відповідно до положень ст. 1167 Цивільного кодексу України -підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність так званого складу цивільного правопорушення (делікту), який включає в себе наступні елементи: наявність самої моральної шкоди; протиправні дії чи бездіяльність заподіювана шкоди, наявність причинно- наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) та завданою шкодою. В залежності від змісту правовідносин необхідна також вина особи, яка заподіла шкоду.

При цьому згідно з ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач при розгляді справи повинен був довести:факт наявності моральної шкоди, факти протиправних діянь ГУНП в Полтавській області, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями ГУНП в Полтавській області та завданою шкодою.

Доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві, є безпідставними і не доведеними як і недоведений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню.

Крім того, відповідно до п. 9 Постанови № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, вказана норма встановлює повноваження суду щодо визначення розміру моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення, що відповідає висновку, який міститься в рішеннях ВСУ від 18.11.2009 по справі №6- 12041св09, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014 по справі № 6-32078св14).

Однак ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йомуморальної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування.

Позивач намагається обґрунтувати свої вимоги бездіяльністю органу досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000867.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування з огляду на ухвалу слідчого судді від 07.05.2021.

Частиною першою ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оскарження постанови про зупинення досудового розслідування не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки оскарження ОСОБА_1 дій слідчого в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму, як оскарження постанов слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Вказані твердження підтверджуються рішеннями Верховного Суду України від 04.07.2018 у справі №641/2328/17 та від 31.10.2018 у справі №646/5224/17.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 48000,00 грн. зазначали наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач вважає, що моральна шкода йому завдана внаслідок злочину та його подальшим розслідуванням, а тому, відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Тобто умови та порядок відшкодування державою шкоди завданою фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, встановлюються законом. Проте на даний час такого закону в Україні не прийнято.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 по справі № 916/1423/17, держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргумент скаржника про помилкове незастосування судами попередніх інстанцій норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суди попередніх інстанцій правильно спростували посилання позивача на норми цього Закону як на підставу відшкодування шкоди. Закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб..

Щодо позовної вимоги про відшкодування судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 гри.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. ЗО, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою

Відповідно до позиції Верхового Суду, викладеній у постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, вбачається доцільним приведення укладених договорів у відповідність до вимог чинного законодавства та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

Про необхідність ведення Книги обліку доходів та витрат зазначено також у Методичних рекомендаціях з оподаткування адвокатської діяльності, схвалених Національною асоціацією адвокатів України.

В матеріалах справи відсутній жоден належний документа на підтвердження понесення судових витрат позивачем.

Оскільки обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог є недоведеними, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню(а.с.48-54).

29.09.2021 Державна Казначейська служба України направила на адресу суду відзив на позовну заяву, де просили відмовити в задоволенні позову до відповідача.

В обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову зазначали.

Підставою задоволення позову позивачем зазначено, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди завданої позивачу діями органів Головного Управління Національної Поліції в Полтавській області.

Шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Відповідно до ст. 1174 ЦКУ шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Дії які вказані як обставини спору не підпадають під норми ч. 1-5 ст. 1176 ЦК України, тому згідно ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Однією з підстав, відповідно до якої у громадян з`являється право на відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади, є незаконність та неправомірність дій цих органів, а також їх посадових осіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності і відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

Відповідно статті 1172 ЦПК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 23 ЦК України визначено, в чому може полягати моральна шкода.

Як роз`яснено Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди,та якими доказами це підтверджується. Суд повинен з`ясувати чим, підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат їх тривалості та можливості відновлення з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попередньою стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова ВС від 22.11.2018 у справі №158/2689/16-ц).

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу завдано моральної шкоди. Позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань позивач виходив при визначенні розміру шкоди у сумі 48000 грн. та 5000 грн. судових втрат по оплаті професійної правничої допомоги, що суперечить вимогам розумності та справедливості, а тому відсутні підстави для задоволення позову(а.с.57-58).

В ході судового розгляду представником Полтавської обласної прокуратури подана заява про відвід головуючого по справі судді Городівського О. А., який ухвалою суду задоволений (а.с. 65-67,71-72).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями 05.11.2021 року справа передана для розгляду судді Куцин В. М.(а.с.74).

Ухвалою судді Куцин В. М. прийнято до провадження справу та постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного провадження 23.12.2021 року(а.с.75).

В зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача Державна Казначейська служба України та відсутності даних про його належне повідомлення, розгляд справи відкладено до 31.01.2022 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Чернюк В.Д. підтримали позовні вимоги. Просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові. Позивач подав заяву про намір протягом п`яти днів з часу ухвалення рішення подати суду докази розміру судових витрат понесених ним з метою постановлення додаткового рішення.

Представники відповідачів Державної Казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Полтавській області в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило (79,81-82,93-95).

Суд заслухавши сторони, дослідивши письмові докази та проаналізувавши в їх сукупності встановив наступні обставини, які підтверджуються доказами.

Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати дитини ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського МРУЮ у Полтавській област і(а. с.5).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року, яке набрало законної сили, у справі № 541/2378/16-ц частково задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зобов`язано відповідача не чинити батьку перешкод у спілкуванні та вихованні сина, а також встановлено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожну суботу місяця з 14 до 18 години (а.с.6).

В зв`язку з набранням рішення набрало законної сили, 20 вересня 2019 року, позивачем одержано виконавчий лист, який передано до Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області для примусового виконання (а.с.7).

ОСОБА_2 умисно не виконувала судове рішення. На підставі заяви позивача про скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_2 , передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України, згідно повідомлення державного виконавця про злочин (а.с. 8), відповідно до ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду від 07.11.2019, 08.11.2019 внесено відповідні відомості стосовно ОСОБА_2 до ЄРДР за № 000867 за ст. 382 ч. 1 КК України за фактом умисного невиконання нею судового рішення (а.с.9).

ОСОБА_1 як потерпілий, у рамках кримінального провадження № 120867, внесеного до ЄРДР 07.11.2019 року, неодноразово звертався до посадових осіб відповідачів по справі (повноважних службових осіб органу яким проводилося досудове розслідування Миргородський РВ ГУНП у Полтавській області та якими здійснювалося процесуальне керівництво, Миргородської окружної прокуратури) через недотримання розумних строків досудового розслідування, відверте порушення прав позивача слідчими і прокурорами, які належним чином не були розглянуті (а.с.11-13).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 07.05.2021, яка є чинною на час розгляду справи судом, у задоволенні клопотання слідчого Миргородського РВП ГУНП Полтавській області Назарчука В.В. про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000867 відмовлено. Прийняте рішення мотивоване тим, що остання процесуальна дія вчинена слідчим 16.10.2020. Строк досудового розслідував вказаного кримінального провадження вже продовжувався, однак жодної процесуальної дії у межах продовженого строку вчинено не було. Обґрунтування наведені слідчим у клопотанні про продовження строку досудового розслідування не відповідає розумності строків(а.с.16).

08 травня 2021 року кримінальне провадження № 0000867 закрите у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування на підставі положень абзацу 2 пункту 10 частини 1 ст. 284 КПК України(а.с. 14-15).

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (а.с. 18).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня

2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

З аналізу статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17,від 02 грудня 2020 року у справі № 638/14008/17 та інших.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд, виходить із доведеності факту тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідачів, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, зважаючи на надання формальних відповідей на численні звернення ОСОБА_1 , неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000867, що встановлено ухвалою слідчого судді при відмові у продовженні строку досудового розслідування та прийняття слідчими СВ рішення про закриття кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

Позивач просив загалом стягнути з держави 48000,00 грн. На переконання суду, такий розмір є значно завищеним.

Суд погоджується з доводами ГУНП в Полтавській області в частині того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Але не може погодитися з доводами інших відповідачів про відсутність доказів моральної шкоди та відсутність її розрахунку як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, позивач на підтвердження завданої моральної надав довідку МСЕК, що підтверджує встановлення 2 групи інвалідності набутої в наслідок вчинення відносно нього насильницького злочину, в період проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000867 та обґрунтував моральну шкоду вимушеними змінами у його житті, внаслідок яких він мав постійно відвідувати органи поліції та суди, душевними стражданнями, погіршення емоційного стану, появою дратівливості, погіршенням сну.

Розмір моральної шкоди не підлягає чіткому розрахунку, окрім випадків, коли такий розмір встановлений законом.

Доводи відповідачів про те, що жодним судовим рішенням не встановлено бездіяльність відповідачів при проведенні досудового розслідування кримінального провадження № 0000867, а підставою закриття провадження по справі стала ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про продовження строків досудового розслідування є безпідставними, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є факт очевидного неефективного розслідування у розумні строки кримінального провадження, яке мало для позивача особливе значення, оскільки йдеться про притягнення до відповідальності відомої особи, яка свідомо порушила права позивача, як батька неповнолітньої дитини, не виконала судове рішення і не понесла за свої умисні дії відповідальності, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, до моменту його закриття сплинуло вісімнадцять місяців.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи відповідачів щодо необгрунтованості та недоведеності позовних вимог позивачем.

Разом з тим, визначаючи розмір грошової компенсації, яка має бути стягнута на користь позивача, суд відзначає, що, навіть, у справі «Кабанова проти України» (заява № 17317/08, рішення від 15.10.2020), обставини якої є подібними до спірних правовідносин, Європейський суд з прав людини зробив висновок про відсутність ретельного і комплексного підходу до здійснення провадження на національному рівні та необґрунтовану тривалість такого провадження (п. 37) та присудив заявниці у якості відшкодування моральної шкоди 3000 євро (що у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення склало близько 100000,00 грн), хоча у наведеній справі кримінальне провадження тривало більше 9 років і так і не було завершене.

У справі «Ігнаткіна проти України» (рішення від 21 травня 2015 року, заява № 70758/12), ЄСПЛ присудив заявниці 16000 євро на відшкодування моральної шкоди. Між тим у наведеній справі розслідування тривало більше ніж 11 років й так і не було завершено, а сподівання заявниці на отримання відшкодування від винної особи були марними та заявниці так і не вдалося домогтися належного розслідування її справи.

У інші справі «Меріт проти України» (рішення від 30.03.2004, заява N 66561/01), ЄСПЛ присудив заявникові у відшкодування моральної шкоди через тривалість розгляду кримінальної справи, яка тривала більше ніж 6 років, - 2500 євро.

Застосовуючи вищенаведені міркування, суд вважає, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з Держави на користь позивача у якості компенсації моральної шкоди в розмірі одного мінімального розміру заробітної плати встановленої на час розгляду справи судом, що становить 6500 грн. Такий розмір моральної шкоди, на переконання суду, є розумним та справедливим, тому суд задовольняє позовні вимоги частково.

Відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунків, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 та у постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 638/14007/17.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням викладеного, з огляду на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог (6500,00 грн з 48 000,00 грн), того, що позивач звільнений від сплати судового збору у цій справі на підставі пункту 13 ч.2 статті Закону України «Про судовий збір», з відповідачів на користь держави підлягає стягненню 13,5 % судового збору тобто 122,60 грн (122,60 / 3 ) по 41,00 грн з кожного. Аналогічна правова позиція в частині розподілу судових витрат висловлена Верховним Судом у постанові від 02.09.2020 (справа № 607/8203/18).

Керуючись ст. ст. 23,1173,1174 ЦК України, ст. ст. 12,13,81,263-265 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування завданої шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 6500 (шість тисяч п`ятсот ) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури на користь держави судовий збір від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду пропорційно до задоволених позовних вимог по 41 (сорок одній ) гривні з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строку на апеляційне оскарження на нього не буде подано апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Державна Казначейська служба України, . місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області, код ЄДРПОУ ; місцезнаходження вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36000.

Полтавська обласна прокуратура, ; місцезнаходження вул. 1100-річчя Полтави, буд. 7, м. Полтава, 36000.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2022 року.

Суддя: В. М. Куцин