Номер провадження 22-ц/804/642/22
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого - судді: Мірути О.А.
суддів: Мальованого Ю.М. , Тимченко О.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
В С Т А Н О В И В:
03.11.2021 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій він просить визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження та не вчинення інших дій, передбачених ст.ст. 27,40 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати приватного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 63900892 на підставі п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 ; припинити обтяження майна; припинити стягнення з його доходів; припинити розшук його майна; припинити арешт його коштів; надати довідку про розмір стягнутих з боржника в рамках виконавчого провадження коштів; виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників. Також представником скаржника була подана заява щодо вирішення питання про стягнення остаточного розміру витрат на професійну правничу допомогу, на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, посилаючись на наступне.
15.09.2021 року представник боржника звернувся до приватного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження №63900892, звільнення майна з-під арешту, припинення розшуку майна, припинення стягнення з доходів боржника на підставі п. 5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказану заяву приватний виконавець отримав 04.10.2021 року, але станом на день подачі скарги постанова про закінчення виконавчого провадження винесена не була. Такі дії приватного виконавця скаржник вважає незаконними, такими що порушують його права та призводять до безпідставного стягнення грошових коштів.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності приватного виконавця Виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича неправомірною та зобов`язання до вчинення дій, - задоволено частково.
Визнана неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 63900892.
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №63900892 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
Не погодившись з ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є. Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник ввів суд першої інстанції в оману, оскільки йому не було відомо про постанову апеляційного суду та як тільки дізнавшись про наявність постанови апеляційного суду, він самостійно закрив виконавче провадження постановою від 29.11.2021 року, зазначивши при цьому що отримав постанову апеляційного суду вперше.
В частині відмови у задоволенні скарги Бєлозьорова ухвала суду першої інстанції від 12.11.2021 року не оскаржується.
На адресу апеляційного суду від представника скаржника Бєлозьорова А.М., в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 надійшов відзив.
У відзиві зазначено, апеляційна скарга приватного виконавця Горелика Є.Б. не підлягає задоволенню.
Звертає увагу, що приватний виконавець Горелик Є.Б. був обізнаний про наявність постанови Донецького апеляційного суду від 08.09.2021 року,оскільки 15.09.2021 року він звертався до приватного виконавця Горелика Є.Б. із заявою про закінчення виконавчого провадження № 63900892 та відповідно до вказаної заяви, до неї, окрім повноважень представника скаржника було додано оригінал постанови Донецького апеляційного суду від 08.09.2021 року, що підтверджується наявним описом вкладення до цінного листа від 15.09.2021 року. Крім того, доводить до суду, що приватний виконавець навмисне проігнорував направлену заяву про закінчення виконавчого провадження, знаючи що поштове відправлення очікує його отримання у відділенні пошти та продовжував порушувати права скаржника та стягував з нього кошти.
У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Байрак Р.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.
Приватний виконавець Горелик Є. Б.в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду цієї справи повідомлений належним чином.
Керуючись ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 11.12.2020 року постановами приватного виконавця в межах вказаного виконавчого провадження було стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду виконавця, а також було арештовано все рухоме та нерухоме майно боржника.
Відповідно до інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 21.12.2020 року постановами приватного виконавця в межах вказаного виконавчого провадження було звернено стягнення на заробітну плату пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оголошено розшук майна боржника, арештовано майно боржника.
Відповідно до інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 31.05.2020 року постановами приватного виконавця в межах вказаного виконавчого провадження було арештовано кошти боржника.
Відповідно до інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 31.05.2020 року постановою приватного виконавця в межах вказаного виконавчого провадження було звернено стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника.
15.09.2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся з заявою до приватного виконавця Виконавчого округу Донецької області Горелика Є.Б. про закінчення виконавчого провадження, звільнення майна з-під арешту, припинення розшуку майна, припинення стягнення з доходів боржника на підставі п. 5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження».
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників, станом на 03.11.2021 року, постанова про закінчення виконавчого провадження № 63900892 приватним виконавцем не приймалася (а.с.25).
На думку суду першої інстанції, саме відсутність постанови про закінчення виконавчого провадження № 63900892 приватним виконавцем, встановлена з інформації з Єдиного реєстру боржників, станом на 03.11.2021 року, стала підставою для задоволення скарги в частині визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 63900892 та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №63900892 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404- VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст.2 Закону України «Про виконавче провадження».
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).
Згідно з п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).
Разом з тим, згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
На підставі належних та допустимих доказів по справі, а саме заяви від 15.09.2021 року (а.с. 20) вбачається, що ОСОБА_1 звертався до приватного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження №63900892, звільнення майна з-під арешту, припинення розшуку майна, припинення стягнення з доходів боржника на підставі п. 5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказану заяву направив поштою ( а.с.22).
З поштового повідомлення (а.с. 24) вбачається, що вказану заяву від ОСОБА_1 приватний виконавець отримав поштою 04.10.2021 року, але станом на день подачі скарги постанова про закінчення виконавчого провадження винесена не була.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі доказів по справі, наданих сторонами суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватному виконавцю достовірно було відомо про існування вказаної постанови і на підставі ст. ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» він повинен був прийняти відповідні міри направлені на закінчення виконавчого провадження.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки встановлені судом першої інстанції обставини повністю підтверджується наявними доказами по справі.
При цьому колегія суддів не приймає довод апеляційної скаги про не визнання приватним виконавцем підпису на поштовому повідомленні та отриманні заяви ОСОБА_1 з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець Горелик Є.Б. був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи 12.11.2021 року, однак в судове засідання не з`явився та не виконав обов`язок, покладений на нього статтями 12, 81 ЦПК України щодо доведеності стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Чч. 1,3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Колегія суддів вважає, що приватний виконавець Горелик Є.Б. під час розгляду справи в суді першої інстанції не скористався своїм обов`язком, передбаченим чч. 1,3 ст. 367 ЦПК України та не надав суду належних та допустимих доказів не відповідності його підпису на поштовому повідомленні, яким підтверджується факт отримання ним заяви від ОСОБА_4 .
Одночасно колегія суддів не може погодитися з доводом апеляційної скарги щодо не відповідності підпису ОСОБА_5 на поштовому повідомленні про отримання заяви від ОСОБА_4 , оскільки надані апелянтом зразки його підпису не можна вважати достатнім доказом по справі.
Також колегія суддів не приймає до уваги довод апеляційної скарги, що 29.11.2021 року приватним виконавцем вже винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки вона винесена вже після постановлення оскаржуваної ухвали суду від 12.11.2021 року, а тому не спростовує висновків суду першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували правильні висновки суду та які є підставою для встановлення порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Мірута О.А.

Судді: Мальований Ю.М.

Тимченко О.О.

Повний текст постанови складений 16.02.2022 року

Суддя: О.А.Мірута