Єдиний унікальний номер 725/7505/21
Номер провадження 2/725/1277/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Симик І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог стверджувала , що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель і споруд, розташованого у АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 червня 2014 року та від 28 квітня 2016 року.

Стверджує, що відповідно до довідки про склад осіб від 28 вересня 2021 року за вказаною адресою ніхто не зареєстрований.

Відповідач по справі, ОСОБА_2 , є колишнім чоловіком позивачки. Шлюб між ними розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2017 року, яке набрало законної сили .

Додає, що на момент звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу , позивачка з відповідачем домовились , що останній тимчасово буде проживати у належному позивачці житловому будинку за адресою : АДРЕСА_2 , але протягом незначного часу він звільнить будинок .

Протягом домовленого часу , ОСОБА_2 не звільнив належний позивачці будинок. Однак, до теперішнього часу ОСОБА_2 проживає у вказаному будинку і добровільно не має наміру його звільняти.

Стверджує, що факт його проживання у будинку за адресою АДРЕСА_2 підтверджується актом від 05 жовтня 2021 року за № 223.

Враховуючи те, що відповідач проживає без належної правової підстави у належному позивачці будинку, вона позбавлена можливості володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном. Будинок потребує належного догляду. Відповідач ніяким чином не доглядає за будинком. На даний час ОСОБА_1 має намір продати вказаний житловий будинок, але проживання відповідача у вказаному житловому будинку і його відмова добровільно виселятись з нього, позбавляє позивачку можливості розпорядитись належним їй майном та відчужити його.

Позивачка, як власниця майна відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема вимагати виселення відповідача, якому вона надала право користування зазначеним житловим приміщенням тимчасово, до вирішення питання про переїзд до іншого житлового приміщення.

Враховуючи наведене , просить суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування житловим приміщенням, шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель і споруд, розташованого у АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення.

У судове засідання представник позивачки не з`явилася. Надіслала до суду заяву , у якій вказує, що підтримує позовні вимоги та просить суд задовільнити позов .

У призначене судове засідання на 11 год.30 хв. 22 грудня 2021 року , позивач не з`явилися. Про час та місце слухання справи був інформований належним чином.

Судове засідання перенесено на 11 год 30 хв. 17 січня 2022 року. У дане судове засідання відповідач також не з`явився. Надав суду заяву про перенесення судового засідання , оскільки бажає залучити до участі по справі свого адвоката , у зв`язку із невизнанням позову.

Судове засідання з даних підстав перенесено на 08.02.2022 рік , у яке відповідач повторно не з`явився. Надав суду заяву про перенесення слухання справи у зв`язку із неможливістю явки у судове засідання та необхідністю залучення по справі адвоката. Доказів неможливості явки до суду не надав.

Згідно з ч. 1ст.44 ЦПК України особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.3ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії».

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Враховуючи наведене , суд не знаходить підстав для подальшого відкладення розгляду справи .

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.06.2014 року та від 28.04.2016 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.6,8).

Дане право власності зареєстроване у встановленому законом порядку , що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 7, 9).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.09.2017 року ( справа № 727/7053/17) шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

Відповідно до акту № 223 ПП « Житлосервіс» від 05.10.2021 року , ОСОБА_2 проживає за адресою : АДРЕСА_2 , без реєстрації з липня 2016 року по даний час. ( а.с. 11).

Факт відсутності реєстрації відповідача за згаданою адресою підтверджено довідкою (а.с. 12).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України", в контексті вказаної Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Будь- якого доказу на підтвердження законності підстав для проживання у згаданому житлі відповідачем , суду не надано.

При вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Такий висновок викладено у постанові ВС від 15.01.2020 року у справі №754/613/18.

Крім того , у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Суд констатує, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що передбачених законом підстав для проживання відповідача у згаданому житловому будинку немає. Факт проживання відповідача порушує право позивачки на розпорядження належний їй майном. Крім того , згідно матеріалів справи відповідач зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування житловим приміщенням, шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель і споруд, розташованого у АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський