Справа № 263/9053/21
Провадження № 2/263/407/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

03 лютого 2022 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Соловйова О.Л., при секретарі Цуцкін С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, який було уточнено із зміненими підставами позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. На обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі у 2016 році, незаконно, без добровільної на те згоди власників, всупереч установленому законом порядку, таємно, шляхом зламу вхідних дверей будинку, не маючи законних правових підстав для відвідування житла, проникли до вище зазначеного житлового будинку, зайняли його, та використовують для проживання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 вересня 2021 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 листопада 2021 р. задоволено клопотання представника позивачів про заміну відповідача та замінено неналежного відповідача ОСОБА_6 на належних ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило.

Позивачі та їх представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні та просили ухвалити заочне рішення суду.

Відповідачі в судові засідання не з`явились, про причину своєї неявки суд не повідомили, про дату, місце та час слухання справи були повідомлені належним чином. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю або відзиви суду не надходили, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Суд розглянув справу в порядку ч.5ст. 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за відсутності клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд також вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України- без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.10.2006 року по справі №2-156/06, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.05.2011 року по справі №2-109/11, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14.09.2011 року по справі №22ц-1172-2011, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2426809 від 15.04.2013 року, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12617790 від 23.11.2006 року.

За загальним правилом (ч.1ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами жодним чином не були спростовані доводи даного позову.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, чинним законодавством закріплено право власника майна вільно і безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обмеження власника в реалізації цього права допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Згідно з правовою позицією ВС України, що викладена у постанові від 16.11.2016 р. у справі № 688/63/15 - ц, положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності від будь - яких осіб.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставним та підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі ст. 64, 150, 156, 162 ЖК УРСР, ст. 317, 319, 383, 391, 401, 402, 405, 406 ЦК України, керуючись ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , права користування власністю шляхом виселення із будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,

місце реєстрації: АДРЕСА_2

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3

ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , інші відомості не відомі.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , інші відомості не відомі.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , інші відомості не відомі.

Суддя: О.Л. Соловйов