Справа №333/7144/21
Провадження №2/333/1180/22
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Садовської Я.В., представника позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, в якому позивач просить суд:

встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сімєю за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини;

визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН невідомий) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 ; акції Закритого інвестиційного фонду «Київська Русь - МДС»; акції Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»; грошові вклади ПАТ «Ощадбанк» у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову зазначено, що 19 березня 2013 року, перебуваючи на річковому судні «Оріон» зник її батько, ОСОБА_3 . З часу він перебував у розшуку, рішенням Петропавлівськ-Камчатського міського суду Камчатського краю від 14.05.2014 року він був визнаний безвісно відсутнім. Рішенням Петропавлівськ-Камчатського міського суду Камчатського краю від 22.03.2017 року було задоволено мою заяву та батько був визнаний померлим. На підставі цього рішення суду вона отримала свідоцтво про його смерть, де було зазначено датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На момент його зникнення і до часу визнання його померлим у судовому порядку смерті місцем його проживання та реєстрації була квартира за адресою: АДРЕСА_1 , де разом з ним була також зареєстрована і проживала позивач та її мама, але оскільки батьки розірвали шлюб до його смерті, мати позивача не є його спадкоємцем за законом. На час смерті батькові позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину належала: Ѕ частка квартири АДРЕСА_2 ; акції Закритого інвестиційного фонду «Київська Русь - МДС»; акції Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»; грошові вклади ПАТ «Ощадбанк», а Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 належить їй, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 19.11.1999 року. У період з 2001 року і до часу зникнення батька, вона разом з ним була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у 2017 році перереєструвалася за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до листа нотаріальної палати Камчатського краю № 5/373 від 26.05.2021 року спадкові справи після смерті батька нотаріусами Камчатського краю не заводилися. 07.09.2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко Оксани Володимирівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 . Окрім неї є ще один спадкоємець першої черги, її сестра, яка відмовилася від прийняття спадщини. Постановою від 04.10.2021 року їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, мотивуючи це тим, що на час відкриття спадщини,вона не надала доказів постійного проживання із померлим і відповідно до інформації, зазначеної у копії листа Відділу реєстрації та обліку населення Управління комунального господарства житлового фонду адміністрації Петропавлівськ-Камчатського округу Російської Федерації від 12.05.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , на момент смерті спадкодавця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані особи відсутні. У зв`язку із зазначеним, позивач оформити спадщину у позасудовому порядку після смерті батька не має можливості, тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено учасниками справи строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив відповідача, заперечень.

17.01.2022 до суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В. надійшла копія спадкової справи № 57/2021 після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримають повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, відзив до суду не надходив.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , місце смерті м.Петропавлівськ Качатський Російської Федерації.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.11.1999 власниками квартири АДРЕСА_2 були ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2009 власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , у порядку спадкування за законом, після смерті його матері, ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

30.07.2004 Петропавлівськ-Камчатським палацом одружень було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 з ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою А-05339 від 09.09.2021 року.

22.04.2003 ОСОБА_3 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серіє НОМЕР_4 .

Згідно картки реєстрації громадян, яка знаходиться у матеріалах спадкової справи у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 станом на час смерті спадкодавця були зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .

Рішенням Петропавлівськ-Камчатського міського суду Камчатського краю від 14.05.2014 ОСОБА_3 був визнаний безвісно відсутнім.

Рішенням Петропавлівськ-Камчатського міського суду Камчатського краю від 22.03.2017 ОСОБА_3 був визнаний померлим.

Факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини підтверджується рішенням Петропавлівськ-Камчатського міського суду Камчатського краю від 22.03.2017 та рішенням Петропавлівськ-Камчатського міського суду Камчатського краю від 14.05.2014, якими встановлено, що ОСОБА_3 мав останнє місце реєстрації АДРЕСА_1 і з 19 березня 2013 року він є безвісно відсутнім, зник з місця роботи на річковому судні »Орочон» і у жилому приміщенні де він був зареєстрований і проживав більше не з`являвся.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Пунктом 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно зі статтею 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд , зокрема, розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6 частини 1статті 315 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пунктах 30, 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 461/3581/16-ц (провадження № 14-421цс19) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому без відповідної заяви або клопотання позивача про заміну відповідача чи залучення співвідповідача суд не вправі залучати до участі у справі інших осіб як відповідачів, які не визначені у такому процесуальному статусі позивачем.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто, особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину.

Таким чином, відповідно до матеріалів спадкової справи позивач є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , першої черги, яка прийняла спадщину, інші спадкоємці відсутні, так як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовилася від прийняття спадщин на користь своєї сестри, що підтверджується наявною у спадковій справі заявою від 10.07.2021 року.

Відповідно до п.п. 4.12. п. 4 глави розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 (далі Порядок) свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

За приписами п.п. 4.2. п. 4 глави розділу ІІ Порядку, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Відповідно до п.п. 4.15. п. 4 глави розділу ІІ Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом приписів ст. 16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовані критерії, які підлягають оцінюванню при визначенні принципу співмірності у демократичному суспільстві, сумісного з гарантіями ст. 8 Конвенції, що було відображено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дакус проти України» (заява № 19957/07) від 14.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ратифікованої Україною) документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. 2.Документи, що на території однієї з Договірних Сторін

розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях

інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Таким чином, всі наявні у матеріалах цієї цивільної справи документи, що були надані позивачем суду та приватному нотаріусу є належними та допустимими доказами, не потребують перекладу на українську мову та не повинні бути засвідчені чи легалізовані іншим чином на території України.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано суду належні та допустимі докази щодо неможливості оформити право на спадщину на частину квартири у позасудовому порядку. Неможливість такого оформлення, у свою чергу, позбавляє її змоги у повному обсязі розпоряджатися належним їй майном.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що в процесі розгляду справи встановлено, що до складу спадкового майна входить Ѕ частка квартири АДРЕСА_2 ; акції Закритого інвестиційного фонду «Київська Русь - МДС»; акції Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»; грошові вклади ПАТ «Ощадбанк».

Належність спадкового майна спадкодавцеві підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька, адже інші особи у належний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулися. Отже, позивач прийняла спадщину після смерті батька, оскільки подала заяву про прийняття спадщини до нотаріуса та проживала разом з ним до часу його зникнення та встановлення факту його смерті.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд приходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Суд не вирішує питання стягнення судових витрат, оскільки позивач та її представник на цьому не наполягали.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 12, 13 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення спільного проживання та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН невідомий) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 ; акції Закритого інвестиційного фонду «Київська Русь - МДС»; акції Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»; грошові вклади ПАТ «Ощадбанк» у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний тест рішення складено 21.01.2022.

Суддя: Ю.Р.Піх