Провадження № 22-ц/4808/14/22
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2021 року під головуванням судді Антоняка Т.М. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. У заяві зазначила що відповідачка не повернула йому позичені гроші згідно розписки від 01.08.2018 та відсотки, чим не виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 20 000 доларів США за договором позики 01.08.2018 та заборгованість зі сплати відсотків у сумі 10 500 доларів США.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики передано за підсудністю Бучацькому районному суду Тернопільської області.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції з врахуванням, що предмет спору становлять вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики, дійшов висновку, що справа підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - за місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 , яке зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими: невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що її місцем перебування є АДРЕСА_1 , оскільки вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею проживають її неповнолітні та малолітні діти, що підтверджується деклараціями про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладеними ще починаючи з 2018 року.

Ці обставини її місця перебування та проживання неодноразово досліджувалися та встановлювалися різними судами. Зокрема, як вбачається з ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.04.2020 року по справі № 595/296/20, судом було встановлено, що зареєстрованим місцем перебування відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 , що є територіальною приналежністю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Судом також було взято до уваги декларації її дітей про вибір лікаря, з яких вбачається, що місцем фактичного її проживання та її дітей є вказана адреса.

Вказує, що відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово та згідно ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Таким чином, зареєстрованим місцем проживання та перебування відповідача є м. Івано-Франківськ, а їздити на судові засідання у іншу область вона як мати, яка перебуває у декретній відпустці та на утриманні у якої знаходиться четверо дітей, не має змоги.

Посилаючись на те, що аналіз суб`єктного складу та характеру спірних правовідносин свідчить про те, що цей спір підлягає до розгляду по суті Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, а висновок суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Бучацького районного суду Тернопільської області є помилковим, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 підписаний адвокатом Пасічником А.З., який не надав суду документів, що посвідчують його повноваження як адвоката на представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції, тому відзив не приймається апеляційним судом до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Норми ЦПК України передбачають процесуальний порядок звернення особи до суду і є спеціальними. Глава 2 ЦПК України регламентує територіальну юрисдикцію (підсудність) спорів, і її положення не допускають виключень.

Дотримання правил підсудності при вирішенні питання про відкриття провадження є однією з вимог чинного цивільного процесуального закону і повинно неухильно дотримуватися судами.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04). Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції від 25.12.2019) вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Згідно п. 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Згідно даних, які містяться у матеріалах позовної заяви, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Передаючи справу на розгляд Бучацькому районному суду Тернопільської області, суд першої інстанції врахував предмет спору, а саме вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики, та оскільки ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , дійшов вірного висновку, що справа підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - за місцем проживання відповідачки.

Оскільки зареєстроване місце проживання відповідачки відноситься до території на яку поширюється юрисдикція Бучацького районного суду Тернопільської області, а підстав для застосування положень ст. 28, 30 ЦПК України щодо підсудності справи за місцем проживання позивача чи виключної підсудності немає, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про передачу справу на розгляд Бучацькому районному суду Тернопільської області.

Посилання ОСОБА_2 у скарзі на те, що зареєстрованим місцем її проживання та перебування відповідача є м. Івано-Франківськ є необґрунтованими, оскільки не підтверджені матеріалами справи. В матеріалах справи відсутня інформація, внесена до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, довідка про реєстрацію місця проживання щодо реєстрації проживання/перебування відповідачки у м. Івано-Франківську.

Враховуючи вимоги ст. 82 ЦПК України та ст. 35-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», згідно якої пацієнт має право обирати лікаря, який надає первинну медичну допомогу, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, не обґрунтованими є посилання апелянта на встановлення у 2020 році Бучацьким районним судом Тернопільської області обставин реєстрації її місця перебування за адресою: АДРЕСА_2 , та, що така обставина підтверджується деклараціями про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладеними щодо її неповнолітніх дітей.

Колегія суддів звертає увагу на те, що частиною першою статті 27 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування особи, якщо інше не передбачено законом.

Долучення ОСОБА_2 до матеріалів апеляційної скарги довідки про реєстрацію місця проживання особи від 05.01.2022 (додаток 13 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207) не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки місце проживання ОСОБА_2 у м. Івано-Франківську зареєстровано з 05.01.2022.

Також відповідно до вимог частини другої статті 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

На час постановлення ухвали суд першої інстанції діяв у межах процесуального закону, а тому посилання апелянта на те, що судом дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для передачі справи іншому суду не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин