ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 638 /8857/21

провадження № 22-ц/818/1867/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене 06 жовтня 2021 року у складі судді Подус Г.С.,

УСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі Фірма «Т.М.М.», ТОВ) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті житлово-комунальних та інших послуг.

Позов обгрунований тим, що ТОВ у період з 19 лютого 2013 року по теперішній час надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку АДРЕСА_1 . 13.08.2014 між позивачем та власником квартири АДРЕСА_2 у зазначеному Будинку - ОСОБА_1 було укладено договір № 13-в Ахс-23 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг. Позивач посилаючись на істотні умови вищезазначеного договору, зазначає, що в договорі передбачений обов`язок відповідачки здійснювати оплату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території та фактично спожиті комунальні послуги. Разом с тим, ОСОБА_1 взятих на себе за договором умов про оплату наданих їй послуг належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості у період з 01.08.2019 по 30.04.2021 у розмірі 19176,63 грн. Позивач направив на адресу відповідачки лист претензію про сплаті заборгованості, що виникла за договором № 13-в Ахс-23 від 13.08.2014, але відповідач по теперішній час не виконала своїх зобов`язань. Також позивач просить стягнути за період з 01.08.2019 по 30.04.2021 інфляційні витрати в розмірі 1106,68 грн. та 3 % річних у розмірі 441,32 грн.та вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене 06 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю заборгованість за житлово-комунальні послуги, що утворилась за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 вересня 2019 року по 31 листопада 2019 року в розмірі 2516,27 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 19,03 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 37,90 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності відповідачу. Однак з 31.11.2019 дія договору № 13-в Ахс-23 від 13.08.2014, укладеного між сторонами по справі припинено ОСОБА_1 , відповідно до п. 6.1. вищезазначеного договору. Тобто зазначений договір є обов`язковим виконання сторонами лише протягом періоду його дії тобто до до 31 грудня 2019 року. Закінчення строку дії договору відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України не звільняє відповідача від відповідальності за його порушення, тому суд дійшов до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні та інші послуги за період з 01 вересня 2019 року до 31 листопада 2019 року в розмірі 2516, 27 грн. Посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України судом здійснено перерахування з інфляційних витрат у сумі 37,90 грн. та 3 % річних у сумі 19,03 грн. за період 01 вересня 2019 року до 31 листопада 2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ Фірма "Т.М.М.", подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 року в частині відмови задоволення позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги за період з грудня 2019 по квітень 2021 задовольнити, рішення в частині задоволених позовних вимог залишити в силі. Вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково визначено період, стягнення заборгованості, а саме з 01.09.2019 по 30.11.2019, оскільки відповідно до заяви ОСОБА_1 про припинення дії договору 13-в Ахс-23 від 13.08.2014, відповідач зазначив, що просить розірвати вищезазначений договір з 01.01.2020, а останнім місяцем нарахування за цим договором просить вважати грудень 2019 року. Крім того зауважує, що судом не враховано характер правовідносин між сторонами по справі, а саме що позивач надає відповідачу комунальні послуги та навіть, якщо договір буде розірвано, то фактично між сторонами продовжують існувати правовідносини з наданні житлово-комунальних послуг. Отже, відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_1 не мала права розривати вищезазначений договір до укладення договору на управління в багатоквартирному будинку відповідно до Закону України « Про житлово-комунальні послуги». Отже позивач уважає обґрунтованим свої вимоги, щодо стягнення з відповідача заборгованості, інфляційних витрат та 3 % річних за період з 01.12.2019 у до 30.04.2021.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду від 06.10.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи позивача щодо того, що він є управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 , як він стверджує, є хибними, оскільки співвласниками цього будинку створене ОСББ « Харківське узлісся», та відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ « Про об» єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління цим будинком здійснює об» єднання через свої органи управління. Доводи позивача, що договір 13-в Ахс-23 від 13.08.2014, не може бути розірваний в односторонньому порядку та посилання його на ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» є хибними, оскільки відповідно до п. 3 -1 Перехідних положень ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» споживач не позбавлений права на односторонню відмову, у разі якщо така відмова передбачена законом або договором. Також оскільки договір сторонами не оспорювався, то п. 6.1. на який відповідач посилався при припиненні вищезазначеного договору є дійсним. Крім того, відповідно до ст.. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору, якщо така право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Отже відповідач скористався своїм правом за договором та відмовився від нього. Зазначає, щодо обов`язку сплачувати комунальних послуг, що позивач не надано належних доказів, що саме він безпосередньо надає вищезазначені послуги, також позивач не довів факт споживання цих послуг відповідачем. Вказує на те, що період вказаний судом першої інстанції є вірним, оскільки усі послуги за період з 01.08.2019 по 31.12.2019 відповідачем сплачені, а позивач включав інші послуги до сплати відповідачеві не передбачені укладеним між ними договором, отже і виникла заборгованість за вищевказаний період. Щодо періоду з 01.01.2020 по 30.04.2021 уважає вимоги безпідставними оскільки фактично договір між нею та позивачем розірваний.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд уважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судом встановлено, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 15829925 від 16.09.2014 року, що підтверджується відомостями з Інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна№ 259724775 від 03.06.2021 ( а.с. 15).

З 19.02.2013 управителем будинку АДРЕСА_1 є Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованого 19 лютого 2013 року за № ХК 74 Інспекцією ДАБК у Харківській області (а.с. 16-18).

13.08.2014 року між Фірмою «Т.М.М.» - TOB та власником квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 укладено договір № 13-в Ахс-23 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг ( надалі Договір (а.с. 5-11).

За змістом Договру його предметом є надання Виконавцем послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, газо- та електропостачання, а Споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем (а.с.5).

Згідно п. 2.3 указаного договору Виконавець, серед іншого, має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення Споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором; коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором.

Згідно п. 4.1.2 договору Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Розділом 6 указаного договору визначено, що він набирає чинності з дня його укладення та діє до моменту його припинення або до зміни власника приміщення. Договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності на приміщення до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору.

Відповідно до п. 6.1.вищезазначеного договору він діє до 31 грудня 2014 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду/цей договір вважається щороку продовженим.

Згідно п.п. 7.4, 7.5 договору, його умови можуть бути змінені за згодою сторін, що оформлюються додатковою угодою до договору. Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки є невід`ємною частиною договору та мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками та скріплені їх печатками (за умови наявності).

Кожна сторінка договору підписана Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ та ОСОБА_1 . Обставини укладення вказаного договору не заперечувались сторонами по справі.

Відповідно до копій квитанцій за експлуатаційні та комунальні послуги за адресою АДРЕСА_3 за період з 01.09.2019 по 30.04.2021 складає 19176, 63 грн. ( а.с. 19-38).

21.10.2019 ОСОБА_1 надіслано листа на адресу Фірми «Т.М.М.» - ТОВ щодо припинення договору № 13-в Ахс-23 від 13.08.2014 року, в якому просила припинити нарахування за цим договором, останнім розрахунковим місяцем просила вважати грудень 2019 року ( а.с. 8).

25.11.2019 ОСОБА_1 надіслано листа на адресу Фірми «Т.М.М.» - ТОВ щодо повідомлення про відмову укладення договору з Фірми «Т.М.М.» - ТОВ від 21.10.2019 та припинення нарахування останнім оплати за житлово-комунальні послуги ( а.с.72).

Листом від 18.05.2021 за вих. №ДУН-671 за підписом заступника директора Департаменту управління нерухомістю Фірми «Т.М.М.»-ТОВ на адресу ОСОБА_1 направлена претензія по сплаті заборгованості за надані послуги за договором № Ахс-23 від 13.08.2014 станом на 18.05.2021 в розмірі 19176, 63 грн. (а.с. 39).

Згідно з п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За змістом ст. ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Законуобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 указаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3-1 Перехідних положень Закону України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності 10.12.2017, передбачено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц.

Так, відповідно до договору № 13-в Ахс-23 від 13.08.2014, та не спростовано відповідачем, позивач виконував умови вищезазначеного договору і надав відповідачу передбачені ним послуги

.

Договір № 13-в Ахс-23 від 13.08.2014, узгоджений між сторонами, та підписаний ними.

Отже судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що між сторонами виникли саме договірні відносини.

Згідно приписам, ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Разом с тим, з розділом 6 данного договору встановлено, що він набирає чинності з дня його укладення, та діє до моменту його розірвання.

Також, відповідно до п. 6.1.вищезазначеного договору він діє до 31 грудня 2014 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду/цей договір вважається щороку продовженим.

Таким чином, сторони узгодили строк дії договору до 31.12.2013, після чого його подовжували щороку. Однак, відповідно до умов договору 21.10.2019 ОСОБА_1 подала у письмовій формі заяву про розірвання договору за місяць до закінчення дії договору, а саме до 31.12.2019, в якій повідомила про розірвання договору з 01.01.2020, просила припинити нарахування за цим договором та останнім розрахунковим місяцем вважати грудень 2019 року.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України, встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору ( ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути заборгованість за період з 01.08.2019 по 30.04.2021, однак зобов`язання договором № 13-в Ахс-23 від 13.08.2014 відповідно припинилися з 01.01.2020, отже суд може стягнути заборгованість лише за період з 01.08.2019 по 31.12.2019.

Разом с тим, позивачем надано копії квитанції щодо нарахування заборгованості за надані ОСОБА_1 експлуатаційні та комунальні послуги за вказаний вище період лише починаючи з 01.09.2019 ( а.с. 35-38), інших належних та допустимих доказів про здійснені нарахування за отримані послуги за період 01.08.2019 по 31.12.2019 за договором № 13-в Ахс-23 від 13.08.2014, позивачем не надано.

З огляду на вищевикладене, судова колегія уважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, зробив правильний висновок, щодо необхідності стягнення з відповідачки заборгованості по оплаті житлово-комунальних та інших послуг за період, який передує розірванню договору між сторонами по справі, проте помилився при визначенні періоду та сумою заборгованості.

Так, відповідно до копій квитанцій позивача за період з 01.09.2019 по 31.12.2019 розмір заборгованості відповідача склав 3 318, 02 грн.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія відхиляє заперечення відповідача, щодо відсутності заборгованості за період 01.08.2019 по 31.12.2019, оскільки ним не надано на підтвердження цієї обставини належних та допустимих доказів.

При цьому судова колегія відхиляє доводи апелянта, щодо неможливості розірвання договору № 13-в Ахс-23 від 13.08.2014 в односторонньому порядку, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки судом встановлено, що між сторонами склалися договірні правовідносини і право на одностороннє розірвання договру передбачено укладеним між сторонами договром. Тому є необгрунтованими і доводи апелянта щодо наявності у відповідчки обов`язку оплатити послуги надані поза строком дії договору.

Виходячи з суми заборгованості за період з 01.09.2019 по по 31.12.2019, яка склала 3 318, 02 грн., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 33,27 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 43,24 грн.

За таких підстав, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначення періоду та розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 за період з 01.09.2019 по 31.12.2019. З відповідачки на користь позивачки належить стягнути заборгованість по оплаті житлово-комунальних та інших послуг в розмірі 3 318, 02 грн., 3% річних від простроченої суми - 33,27 грн., інфляційні втрати - 43,24 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими і висновків суду не спростовують.

За змістом статті 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що був сплачений під час звернення до суду першої інстанції в розмірі 363, 2 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 554, 8 грн, загалом судові витрати в розмірі 908 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 змінити в частині визначення розміру заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 , на користь Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , банк одержувача АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299) заборгованість за житлово-комунальні послуги, що утворилась за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 3 318, 02 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 33,27грн., інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 43,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 , на користь Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , банк одержувача АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299) судові витрати у розмірі 908 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук