Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1055/21

28 січня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в cкладі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача : ОСОБА_3

розглянувши в режимі відео конференції в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позові вимоги обгрунтовує тим, що з метою працевлаштування закордоном, використовуючи інформацію розміщену на веб-сайті «mаіn-staff.соm» він вийшов на контакт із менеджерами так званої компанії «Маіn Staff», які в ході обговорення умов співпраці запропонували йому укласти договір. Умови співпраці обговорені наступним чином: пропозиція готової вакансії в Бельгії, яка коштує 450 ЄВРО. 50% вартості оплачується одразу після укладення договору, а інші 50% - після працевлаштування (з першої заробітної плати). Після досягнення усної домовленості, він надіслав електронні копії своїх паспортних даних з метою підготовки тексту договору.

05 березня 2021 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено Договір про надання інформаційно-консультативних послуг за № 3626.

Текст вказаного договору ним було отримано засобами поштового зв`язку в одному примірнику. Після його отримання, примірник цього Договору він не підписав. Однак, на його виконання він здійснив оплату, по підтверджується Квитанцією банківської установи № 9226-0415-1374-7381 від 10.03.2021 року. Зі змісту квитанції вбачається, що він здійснив платіж відповідачу на загальну суму 15000,00 грн. із призначенням платежу: «оплата договорів 3626 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 3625». Тобто, було здійснено авансові платежі по 7500,00 грн. на виконання кожного з договорів.

Отримавши текст Договору та здійснивши часткову оплату за нього, контрагент чи будь-які інші особи даного так званого «кадрового агентства» відмовилися надати йому готову вакансію та працевлаштувати за кордоном. Також, після проведення оплати авансового платежу суттєво змінилися умови співпраці, оскільки в тексті Договору предмет означений як «надання інформаційно-консультативних послуг щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою», що не відповідало попередній домовленості. Інформація про предмет спірного Договору перед його укладенням в приватному спілкуванні була зовсім інша.

Згідно із п. 1.1. розділу 1 «Предмет договору» цього Договору, Виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою в тому числі й за умов перетинання території держави; обов`язків і відповідальності Замовника у випадках самостійного забезпечення себе роботою; сприяння Замовнику, у разі його бажання, в підготовці документів, необхідних для реалізації його права забезпечення себе роботою, у тому числі надання консультації з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України.

Своїм листом «Щодо надання роз`яснень за укладеними договорами надання інформаційно-консультативних послуг» відповідач надав йому власне роз`яснення предмету Договору, однак зміст цього роз`яснення не відповідає меті із якою він укладав Договір. Також роз`яснення йому надано вже після укладання Договору. Невідомі особи регулярно надсилали йому повідомлення на мобільний телефон із інформацією, яка за своїм характером та змістом не містила пропозицій готових вакансій для працевлаштування за кордоном, та навіть інформацію про «правові та організаційні засади регулювання» самостійного працевлаштування. Так, 02.04.2021 року відповідач надіслав електронною поштою документ «Прямі витрати замовника, що включають в себе матеріальні / трудові / інші» на загальну суму 6750,00 грн., які було запропоновано йому підписати. Проте, від підписання цього документу він відмовився. В даному документі містилися відомості про витрати, які не відповідають дійсності та не були обумовлені умовами Договору. Так, зокрема, відповідач стверджував, що надаючи йому послуги він поніс витрати на «роз`яснення мені істотних умов договору» на суму 390,00 грн., «заповнення анкетних даних менеджером» на суму 450,00 грн., «інформаційні консультації менеджера щодо умов співпраці та надання послуг» на суму 750,00 грн. Хоча фактично, про надання таких послуг йому нічого не відомо, а самі означені послуги - заздалегідь між нами не були обумовлені. Також за «виготовлення документів» на суму 100,00 грн. та «пересилання документів» на суму 120,00 грн. (хоча після укладення спірного Договору про створення та надсилання мені будь-яких документів у паперовій формі нічого не відомо).

Вважає, що така поведінка відповідача містить ознаки нечесної та агресивної підприємницької практики, порушує його права як споживача, а умови цього договору не відповідають Закону України "Про захист прав споживачів". В зв`язку з цим, просив Договір про надання інформаційно-консультативних послуг за № 3626 визнати недійсним як такий, що був укладений відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики, свідомо порушивши законодавство про захист прав споживачів. Він так і не скористався своїм правом на працевлаштування в жодній із країн Європейського Союзу, хоча для цього отримав візу на виїзд за межі України. Дата видачі візи 21.02.2021 року, термін закінчення її дії- 21.08.2021 року. Ще він оформив договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за межами України № ТВ 0257754. Тому всі ці дії відповідача принесли йому душевні страждання які полягають в тому, що він очікував отримати належні послуги з працевлаштування за кордоном однак так і не зміг скористатися своїм правом на працю за межами України. Крім того, в процесі спілкування із відповідачем щодо належного виконання взятих на себе домовленостей на його адресу лунали непоодинокі погрози щодо фізичної розправи з ним . Неправомірна поведінка відповідача спричинила йому суттєвий дискомфорт у повсякденному житті, постійні стреси та переживання, відчуття себе ошуканим, приниження гідності та інші негативні емоції. В зв`язку з цим, глибину своїх душевних страждань та розмір моральної шкоди він оцінюю в розмірі 20000,00 грн .

Короткий зміст відзиву на позов:

15.06.2021 від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає. Вважає, що позивач виклав обставини справи, які суперечать і відрізняються від реальних обставин справи. Ствердили, що 05 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір про надання інформаційно-консультативних послуг №3626. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач доручив відповідачу надати йому послугу, а саме інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, яку позивач був зобов`язаний прийняти та оплатити. Вид та обсяг послуг, що відповідач зобов`язаний надати, сторонами відрегульований та прописаний у Розділі 1 Договору №3626 від 05.03.2021 року. Відповідач не заперечує того факту, що позивач ОСОБА_1 здійснив платіж на суму 7500,00 грн., на виконання його умов, про що зазначив у призначенні платежу; «оплата договорів №3626 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 №3625». Розділом 3 спірного договору встановлено, що за надання послуг, Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі 15 000,00 грн. у два етапи по 7500,00 грн. У день укладання договору Замовник сплачує Виконавцю суму у розмірі 7500,00 грн., яка підтверджує факт прийняття інформаційно-консультативних послуг в повному обсязі і залишається у Виконавця. Тому, сплачена позивачем сума коштів на виконання умов договору про надання інформаційно-консультативних послуг від 05.03.2021 року №3626 у розмірі 7500,00 грн. є цілком обґрунтованою. Правовою підставою передачі цих коштів ФОП ОСОБА_4 став п.3.2 спірного договору, відповідно до якого в день його укладання Замовник сплачує Виконавцю суму у розмірі 7 500,00 грн., яка відповідно до п.3.2.1 підтверджує приймання інформаційно-консультативних послуг в повному обсязі і залишається у Виконавця. Таке положення не суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто, шляхом здійснення оплати на виконання спірного договору, ОСОБА_1 було виражено волю на його укладення шляхом конклюдентної дії, що підтверджується і не спростовується позивачем в своїй позовній заяві. Крім того, у договорі про надання інформаційно-консультативних послуг від 05.03.2021 року в Розділі 7 «РЕКВІЗИТИ СТОРІН» в графі «ЗАМОВНИК» зазначено прізвище, ім`я, по-батькові сторони спірного договору, а також містяться дані паспорту позивача, його місце проживання, електронна адреса та контактний телефон, які були ним надані ФОП ОСОБА_4 приймаючи умови договору. Позивач свідомо вчинив дії з метою забезпечення породження відповідних правовідносин у майбутньому для отримання послуги з надання інформаційно-консультаційних послуг.

Відповідач заперечує та не погоджується з твердженням позивача, що «отримання

текст договору та здійснивши часткову оплату за нього, контрагент відмовився надати готову вакансію та працевлаштовувати за кордоном». Оскільки, з метою виконання умов договору, Виконавцем по договору 15 квітня 2021 було надіслано «роз`яснення за укладеним договором про надання інформаційно консультативних послуг», в якому повідомлено, що ФОП ОСОБА_4 з метою продовження надання Замовнику необхідних послуг та дотримання домовленостей, може і надалі продовжити надавати необхідну допомогу. Дане роз`яснення отримано позивачем шляхом направлення на зазначену ним в договорі електронну пошту, що підтверджується ним та не оспорюється в позовній заяві.

З метою виконання умов укладеного договору, відповідачем 21 квітня 2021 року на адресу зазначену ОСОБА_1 в укладеному Договорі №3626: АДРЕСА_1 надіслано звернення від 21.04.2021 року. З звернення вбачається, що ФОП ОСОБА_4 намагався продовжувати надання послуги, визначені укладеним договором та звернувся з проханням повідомити подальші наміри та робочі засоби зв`язку для можливості зв`язатися з Замовником.

Відповідач не заперечує факту, що ним було надіслано засобами електронної пошти документ «прямі витрати замовника, що включать і себе матеріальні/трудові/інші від 12.04.2021 р. №1204». Так, з метою надання Замовнику інформаційно-консультативних послуг та виконуючи предмет договору, Виконавець, виходячи із часу, витраченого на виконання відповідних робіт (надання послуг) склав та надіслав Замовнику розрахунок понесених прямих витрат з зазначенням виду послуг, їх переліку та вартості. Після отримання позивачем зазначеного розрахунку, ним не ставились питання щодо співмірності вартості послуг та не оскаржувався розмір витрат на оплату наданих послуг.

Відповідач заперечує та не погоджується з твердженням Позивача, що «спірний

договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, оскільки

містить нечітку, незрозумілу та двозначну інформацію». Аналізуючи умови спірного договору, відсутні підстави вважати викладені в ньому умови двозначними, оскільки з цих умов чітко та зрозуміло викладені права та обов`язки сторін договору. Положення оспорюваного договору, зміст та складові частини договору ґрунтуються виключно на вимогах закону. Положення договору не містять зобов`язань чи обіцянок про те, що ФОП ОСОБА_4 надасть позивачу роботу за межами України, оскільки ФОП відповідно до виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців міг здійснювати лише діяльність інформаційних агентств, а тому надавав лише інформаційні послуги, про що власне і був укладений спірний договір. Позивач не розмежував поняття «забезпечення працевлаштування» і «надання інформаційно-консультативмих послуг з можливістю самостійного забезпечення себе роботою», здійснивши підміну понять у зобов`язальних відносинах, що виникли на підставі укладеного між сторонами договору. ОСОБА_4 залишається відповідальним за наслідки укладеного договору незалежно від наявності/відсутності у нього статусу фізичної особи - підприємця. Твердження позивача стосовно того, що Відповідач діяв в недобросовісний спосіб з метою заволодіння коштами є таким, що порушує його право на повагу до його гідності та честі, та недоторканність своєї ділової репутації.

Також зазначила, що позивачем не додано жодного належного та достатнього доказу в підтвердження заявленого розміру моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., дана позовна вимога є необгрунтованою, а тому також не підлягає задоволенню.

Короткий зміст відповіді на відзив:

30.06.2021 від позивача поступила відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві на позов. Вважає, що доводи представника відповідача про те, що оспорюваний Договір було сторонами вчинено, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов з огляду на принцип свободу договору не заслуговують на увагу, оскільки визнанню недійсними підлягають саме укладені Договори. Умови оспорюваного Договору є такими, що створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, суперечать принципу добросовісності, відтак, є несправедливими. Оскільки умови Договору є несправедливими та суперечать вимогам ст. ст. 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів», наявні підстави стверджувати що спірний Договір як правочин не відповідає актам законодавства. В силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, спірний Договір підлягає визнанню недійним. Також не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що пункт 1.1. (предмет) спірного Договору є чітким та зрозумілим та ґрунтується на вимогах закону, що спірний Договір виконано надавачем послуги - відповідачем. Не погоджується, що обставини викладені ним в позовній заяві направлені на введення суд в оману шляхом формування негативного враження про відповідача та його добросовісність як контрагента по договору. Враховуючи наведене просить позов задоволити в повному об`ємі.

Короткий зміст заперечення:

01.12.2021 року від представника відповідача поступило заперечення в порядку ст.. 180 ЦПК України, в якому зазначила, що в позовній заяві позивач не обґрунтував належними доказами, які саме умови передбачені ст.203 ЦК України, не були дотриманні відповідачем в момент укладання спірного договору, що тягне за собою його недійсність. Аналізуючи обґрунтування позовної заяви та твердження позивача, на які він посилається, вбачається, що фактично його доводи зводяться до невиконання чи неналежного виконання укладеного договору. Враховуючи, що такі обставини мають місце після укладання договору - неналежне його виконання не спричинює правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. А тому невиконання умов договору не підлягає захисту шляхом визнання його недійсним із використанням правового механізму, визначеного ст. 215, ст. 216 ЦК України. Просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Стислий виклад позиції сторін:

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному об`ємі з підстав, зазначених у позові, відповіді на відзиві. Просили позов задоволити та визнати недійсним Договір про надання інформаційно-консультативних послуг від 05 березня 2021 року № 3626, укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , так як укладений договір не відповідає актом цивільного законодавста , грубо порушує права позивача, як споживача, містить несправедливі умови та укладений при здійсненні відповідачем нечесної підприємницької діяльності. Також просили стягнути із ОСОБА_4 на користь позивача 15000,00 грн., як повернення коштів, сплачених на виконання недійсного правочину та 20000,00 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві та заперечені. Також заперечила обставини на які посилається позивач. Вважає, що позивач позовні вимоги не обґрунтував належними доказами, відсутні підстави для визнання договору про надання інформаційно-консультативних послуг від 05.03.2021 року №3626 недійсним, а тому в задоволенню позову просила відмовити повністю.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2021 року по даній справі відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2021 року розгляд справи проводився в режимі відеоконференції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом:

Судом встановлено, що 05 березня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 3626 ( а.с. 15-17).

На виконання умов договору про надання інформаційно-консультативних послуг № 3626 від 05.03.2021 р. позивачем ОСОБА_1 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 (ФОП) суму коштів в розмірі 15000,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 9226-0415-1374-7381 від 10.03.2021 року (а.с. 18).

З повідомлення ФОП ОСОБА_4 від 02.04.2021 року № 1203 «Прямі витрати замовника, що включають в себе матеріальні / трудові / інші» вбачається, що при виконанні умов Договору про надання інформаційно-консультативних послуг № 3626 від 05.03.2021 року було надано вид послуги, перелік послуг та вартість наданих послуг на загальну суму 6750,00 грн. (а.с. 19).

З метою виконання умов договору, ОСОБА_4 (виконавцем) по договору 15 квітня 2021 року було ОСОБА_1 надіслано «роз`яснення за укладеним договором про надання інформаційно - консультативних послуг», де було роз`яснено предмет Договору. (а.с. 20).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_4 є: діяльність інформаційних агенств (основна); надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у; комплексне обслуговування об`єктів, а не провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном та надання інформаційно-консультаційних послуг з посередництва (а.с.69).

Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права:

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Судом встановлено, що 05 березня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 3626, за умовами якого:

п. 1.1. договору останній зобов`язався надати інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі й за умов перетинання території держави; обов`язків і відповідальності Замовника у випадках самостійного забезпечення себе роботою; сприяння Замовнику , у разі бажання в підготовці документів, необхідних для реалізації його права забезпечення себе роботою, у тому числі надання консультації з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України.

Відповідно до розділу 3 договору, за надання послуг, визначених цим Договором, замовник проводить оплату шляхом внесення коштів а банківський рахунок Виконавця у загальному розмірі 15000 грн. Замовник усвідомлює, що визначена п.3.2. цього Договору сплачена ним сума коштів підтверджує приймання інформаційно-консультативних послуг в повному обсязі і залишається у Виконавця (а.с. 15-17).

На виконання умов договору про надання інформаційно-консультативних послуг від 05.03.2021 р. № 3626 позивачем ОСОБА_1 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 (ФОП) суму коштів в розмірі 15000,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 9226-0415-1374-7381 від 10.03.2021 року (а.с. 18).

Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на несправедливі умови договору відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з чим на підставі статті 203-215 ЦК України договір підлягає визнанню недійсним та на підставі ст. 216 ЦК України підлягає стягненню сплачені за недійсним договором 15000,00 грн. Крім того, позивач посилаються на ч.1 ст. 230 ЦК України.

Так, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається зі змісту та умов оспорюваного договору ФОП ОСОБА_4 зобов`язується надати замовнику інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі й з умов перетинання території держави; обов`язків і відповідальності замовника у випадках самостійного забезпечення себе роботою; сприяння замовнику, у разі його бажання, в підготовці документів, необхідних для реалізації його права забезпечення себе роботою, у тому числі надання консультації з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України.

Отже з оспорюваного правочину слідує, що відповідач зобов`язувався надати лише інформаційно-консультаційні послуги із посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а не зобов`язання щодо отримання позивачами в будь-якому випадку дозвіл на роботу та робоче місце за кордоном.

Укладаючи договір позивач погодися з цими умовами, а його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.

Крім того, позивач посилається на несправедливі умови оспорюваного догову відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Позивач у своїй позовній заяві не зазначає які саме умови договору є несправедливими.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частині шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_4 є: діяльність інформаційних агенств (основна); надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у; комплексне обслуговування об`єктів, а не провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном та надання інформаційно-консультаційних послуг з посередництва.

Напроти, аналізуючи умови спірного договору, відсутні підстави вважати викладені у ньому умови двозначними, оскільки з цих умов зрозуміло та чітко викладено його мету, права та обов`язки сторін у справі.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності як дій, що ввели позивача в оману, оскільки дані факти повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, враховуючи статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» , де передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними, суд не вбачає підстав вважати викладені в Договорі умови двозначними, оскільки з цих умов зрозуміло та чітко викладено права та обов`язки сторін у справі.

Що стосується позовних вимог про грошових коштів з відповідача суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідача.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача 15000,00 грн. за наслідками недійсного правочину на підставі ст. 216 ЦК України.

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просив суд застосувати до відповідача), а також викладені обставини, якими вони обґрунтовували свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

Позовна заява не містить вимог про стягнення грошових коштів внаслідок невиконання умов договору, а саме ненадання ФОП ОСОБА_4 усіх послуг, передбачених п.1.1. оспорюваних договорів від 05 березня 2021 року.

Предметом доказування у даній справі є недійсність оспорюваного договору та наслідки пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відсутні, тож відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача 15000,00 грн, сплачених на виконання умов договору та спричинених збитків позивачу.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди, то статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи те, що між сторонами виникли договірні відносини, а позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральних страждань з боку відповідача, позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Висновки суду:

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним Договір про надання інформаційно-консультативних послуг від 05 березня 2021 року № 3626, укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 7500,00 грн., як повернення коштів, сплачених на виконання недійсного правочину та 20000,00 грн. моральної шкоди.

На підставі ст.ст. 23,175, 203-215,216, 230, 626, 628, 901,903,1167 ЦК України , ст..18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» та керуючись ст.ст. 4, 19, 77,89, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_2 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 07.02.2022 року.