02.02.2022 227/1227/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області

Головуючого судді Левченка А.М.,

за участі

секретаря судового засідання Черкасової О.В.,

боржника ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

стягувача ОСОБА_3 ,

державного виконавця Дружбіної Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та постанови головного державного виконавця Добропільського ВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) Дружбіної Ю.В. у виконавчому провадженні № 65744186, стягувач ОСОБА_3 , про арешт майна боржника,

ВСТАНОВИВ

11 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії та постанови головного державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 03.08.2021 року головним державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Дружбіною Ю.В. в рамках виконавчого провадження № 65744186 в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника. При спробі скористатися банківською карткою через термінал самообслуговування АТ «КБ «Приватбанк», надійшло повідомлення щодо блокування картки, співробітниками банка було повідомлено, що картка заблокована на підставі постанови ДВС. Вважає дії державного виконавця незаконними та протиправними, такими що суперечать нормам Конституції України, Цивільного кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник зазначає, що не був ознайомленим щодо заборгованості по сплаті аліментів, довідку-розрахунок не одержував та по теперішній час йому достовірно не відомо про факт наявності заборгованості, а також її правомірності та правильності розрахунку. Жодних постанов та інших офіційних документів від Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби не отримував. Обмеження у праві користування грошовими коштами, що містяться на банківських рахунках позбавляє скаржника основного законного джерела засобів для існування, а також позбавляє можливості сплачувати аліменти.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати постанову головного державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про арешт майна боржника від 03.08.2021 року та постанову про арешт коштів боржника від 03.08.2021 року.

Боржник у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі. Пояснив, що на теперішній час не працює,на арештованих рахунках відсутні кошти, однак у разі працевлаштування та отримання заробітної плати він буде позбавлений можливості скористатися коштами які надійдуть на рахунок.

Представник боржника заявлену скаргу підтримав.

Стягувач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки боржник має заборгованість по сплаті аліментів, сплачує аліменти не в повному обсязі, не регулярно.

21.01.2022 року судом було отримано письмові заперечення на скаргу з яких вбачається, що на виконанні Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження № 65744186 з виконання виконавчого листа № 227/1227/21 виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області 04.06.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 3000 грн на місяць з індексацією відповідно до закону щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 25.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Постанову про відкриття виконавчого провадження було винесено 10.06.2021 року та надіслано рекомендованим листом сторонам виконавчого провадження.

Для забезпечення реального виконання рішення в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» 03.08.2021 року державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та винесено постанову про арешт коштів боржника за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження та надіслано до банків. До відділу не надходило документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення а також, що арештовані кошти містяться на рахунках із спеціальним чи обмеженим режимом.

Також зазначено, що 06.09.2021 року боржнику було направлено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам. 18.08.2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та надіслано на виконання до бухгалтерії ВП «Енергопідприємство» ДП«Добропіллявугілля-видобуток» з нарахуванням заборгованості по аліментам, яка станом на 18.08.2021 року становила 12919,36 грн. 02.09.2021 року боржником було надано квитанцію про сплату аліментів після чого державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості та надіслано до бухгалтерії підприємства повідомлення про зміну розміру заборгованості, яка становить 10919,35 грн.

16.12.2021 року ОСОБА_1 звільнився з підприємства про що надійшло повідомлення. Станом на день звільнення борг становив 14820,28 грн. Беручи до уваги вищевикладене, просить залишити скаргу без задоволення .

Державний виконавець у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, мотивуючи свою позицію тими ж самими обставинами, які зазначені у письмових запереченнях, також зазначила, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2022 року становить 16962,21 грн.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду та вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2021 року у цивільній справі № 227/1227/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, позовні вимоги було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень 00 копійок на місяць з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 березня 2021 року і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

10.06.2021 року Добропільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65744186 щодо примусового виконання виконавчого листа № 227/1227/21 виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області 04.06.2021 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП 65744186 (додаток 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень) станом на 01.08.2021 року сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становив 10677,42 грн.

03.08.2021 року в рамках виконавчого провадження для забезпечення реального виконання рішення на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Дружбіною Юлією Василівною було винесено постанову про арешт коштів боржника. Накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 12677,42 грн, а також винесено постанову про арешт майна боржника. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

Також, 03.08.2021 року були винесені постанови про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 в наступних правах: у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами; у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві полювання. Обмеження були встановлені у зв`язку з тим, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 25.03.2021 року по 01.08.2021 року становить 12667,42 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

18.08.2021 року старшим державним виконавцем Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бєгєй Тетяною Степанівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Звернуто стягнення на доходи, що отримує ОСОБА_1 у ВП «Енергопідприємство» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» - 50% до погашення заборгованості, яка станом на 18.08.2021 року складає 12919,36 грн.

06.09.2021 року головним державним виконавцем Дружбіною Ю.В. на адресу ВП «Енергопідприємство» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» направлено повідомлення відповідно до якого 02.09.2021 року боржником ОСОБА_1 було надано квитанції про сплату аліментів. Державним виконавцем було здійснено перерахування заборгованості. Станом на 18.08.2021 року заборгованість по аліментам складає - 10919,35 грн.

Згідно листа ВП «Енергопідприємство» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» № 304 від 10.12.2021 року постанову в рамках ВП 65744186 від 18.08.2021 року було повернуто. Зазначено, що утримання закінчені у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з 16.11.2021року. Борг на дату звільнення становить 14820,28 грн.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч. 11 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Також, згідно п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, крім іншого є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 03 лютого 2021 року у справі №756/1927/16-ц.

З постанови про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що державний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

АТ «КБ «Приватбанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало, про що у своїй скарзі зазначає сам ОСОБА_1 , вказавши, що при зверненні до відділення, йому було повідомлено, що державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітна плата) та набули статусу вкладу.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт накладений на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати та не позбавляє права на достатній життєвий рівень. За особистою письмовою згодою боржника у разі працевлаштування виплата заробітної плати може здійснюватися, поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця, а тому доводи скаржника про те, що накладення арешту на грошові кошти порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи боржника, що арешт накладений на грошові кошти позбавляє його джерел для існування у разі отримання заробітної плати, оскільки арешт накладено у межах звернення суми стягнення.

Беручи до уваги вищевикладене, дії державного виконавця відповідають положенням статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», нормами якої передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З огляду на наведене, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та постанови головного державного виконавця Добропільського ВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) Дружбіної Ю.В. у виконавчому провадженні № 65744186, стягувач ОСОБА_3 , про арешт майна боржника відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 02.02.2022 року.

Головуючий суддя А.М. Левченко