Провадження 2/557/79/2022
Справа 557/1682/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Лисанець М.В.,

номер справи 557/1682/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою,

за участю представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_5 , після смерті якої залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги померлої були її матір ОСОБА_6 та чоловік ОСОБА_2 . Проте, як стверджує позивач у позові, ОСОБА_2 приблизно з 2002 року з померлою однією сім`єю не проживав, остання проживала тривалий час у с. Степань Сарненського району зі своєю матір`ю, так як хворіла, мала безпорадний стан, у зв`язку з чим потребувала сторонньої допомоги, постійного догляду та лікування. З проханням надати матеріальну та моральну підтримку, приїхати та провідати хвору позивач зверталася до відповідача, проте останній ухилявся від надання будь-якої допомоги, у зв`язку з чим всі витрати на лікування та поховання ОСОБА_7 взяла на себе ОСОБА_1 .

Після відкриття спадщини ОСОБА_2 набув права власності на частину вище зазначеної квартири та 28 грудня 2013 року врасноручно написав розписку, згідно якої зобов`язався при продажі такої квартири віддати половину грошових коштів ОСОБА_1 , рідній сестрі його померлої дружини, так як остання витратила на її лікування та поховання 15 000 гривень.

Як зазначає позивач у позові, у червні 2021 року з рішення Гощанського районного суду Рівненської області у справі №557/1389/20 їй стало відомо, що 06 березня 2020 року відповідач уклав договір дарування, за яким подарував належних йому 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , порушивши такими своїми діями взяте на себе зобов`язання з повернення коштів.

Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_2 навмисно, всупереч написаній розписці уклав саме договір дарування, а не договір купівлі-продажу, а також на те, що факт відчуження квартири відбувся, однак відповідач своє зобов`язання не виконав та навіть не повернув щонайменше 15 000 гривень. На переконання позивача, укладаючи договір дарування квартири відповідач переслідував єдину мету - ухилитися від виконання грошового зобов`язання за рахунок відчуження майна способом його дарування, а не продажу.

За вказаних обставин позивач, вказуючи на те, що у неї відсутні правові підстави для оскарження договору дарування, укладеного відповідачем, вважає, що належним способом захисту її порушених прав є стягнення з відповідача 15 000 гривень, які нею були витрачені на поховання дружини відповідача - ОСОБА_5 , та про які останній власноручно зазначив у борговій розписці від 28 грудня 2013 року.

При цьому позивач зауважила, що перебіг строку на звернення до суду з даним позовом нею не пропущено, так як про укладений відповідачем договір дарування належної йому частки у квартирі від 20 березня 2020 року вона дізналася з означено вище рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 03 червня 2021 року, тому перебіг процесуального строку на звернення до суду з даним позовом починається саме з 03 червня 2021 року.

З огляду на зазначене позивач, посилаючись на норми права, які містяться у ст.ст. 11, 15, 202, 203, 207, 509, 510, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просить стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 15 000 гривень.

30 листопада 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до нього про стягнення коштів за борговою розпискою. В обґрунтування такої позиції відповідач зазначив, що в 2013 році ним дійсно була написана розписка під диктовку чоловіка позивача - ОСОБА_9 та адвоката, при цьому зазначена у розписці сума була вказана ОСОБА_9 без надання будь-яких документів на підтвердження цієї суми, а умовою повернення коштів, які були потрачені на лікування і поховання його дружини ОСОБА_5 , визначено продаж квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі, як зазначає відповідач, йому належало лише 3/4 частини, з яких 1/2 є його часткою в спільному майні подружжя, а 1/4 частина, успадкована після смерті ОСОБА_5 , також 1/4 частина була успадкована матір`ю ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , після смерті якої належну їй частку успадкував її внук ОСОБА_10 . Оскільки продати квартиру без згоди співвласників, зокрема ОСОБА_6 , а пізніше ОСОБА_10 , відповідач не міг, тому, на його переконання, зобов`язання є припиненим неможливістю виконання відповідно до вимог ст. 607 ЦК України, а його рішення розпорядитись своєю часткою в квартирі, подарувавши її будь-якій особі, є правомірним і не переслідувало мету, як вказує позивач, уникнути виконання зобов`язань перед нею.

Крім того відповідач вказує у відзиві на недоведеність позивачем суми витрат на лiкування i поховання ОСОБА_5 . Оскільки спадкоємцями першої черги пiсля смертi ОСОБА_5 був відповідач та мати померлої - ОСОБА_6 , то, на переконання останнього, претензії щодо вiдшкодування витрат на лiкування i поховання мали бути пред`явленi до всiх спадкоємців в рiвних частинах. При цьому, на переконання відповідача, безпідставним є включення позивачем до витрат на поховання суми, яка була витрачена на придбання продуктів для поминальних обідів, оскільки такі витрати в розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», не підлягають відшкодуванню.

Також відповідачем заявлено у відзиві на позовну заяву про застосування строків позовної давності, оскільки останній вважає, що право на позов про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця виникло у позивача 13 липня 2013 року, коли померла ОСОБА_5 , в той час як претензія, в порушення вимог ст. 257 ЦК України, яка визначає загальний строк позовної давності тривалістю три роки, пред`явлена в 2016 році, а позов у 2021 році.

17 січня 2022 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, де остання виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх невизнання. Зокрема, ОСОБА_1 заперечила обставини щодо вчинення на відповідача при написанні ним розписки тиску з боку її чоловіка ОСОБА_9 , та адвоката. На переконання останньої, при наявності таких зазначених відповідачем обставин, він міг звернутись до правоохоронних органів, чого ним зроблено не було та що свідчить про намір уникнути з його сторони відшкодування коштів по написаній ним власноручно розписці. Спростовуючи аргументи відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження понесених витрат, які позивач просить стягнути, така зазначила, що готова надати суду всі підтверджуючі суду документи щодо витрачених коштів. Заперечила у відповіді на відзив позивач і обставини щодо неможливості ОСОБА_2 продати квартиру через відсутність згоди на це інших співвласників, так як доказів на підтвердження таких обставин відповідачем не надано. Така поведінка відповідача, як зазначила позивач, свідчить про відсутність у нього наміру продавати свою частку у квартирі, про що такий знав наперед, а тому і написав розписку. Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то позивач вважає, що такий нею пропущений не був, оскільки про факт дарування квартири та порушення своїх зобов`язань по розписці відповідачем вона дізналась у червні 2021 року з рішення Гощанського районного суду Рівненської області по справі №557/1389/20.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 09 листопада 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

02 лютого 2022 року протокольною ухвалою відмовлено у прийнятті доказів поданих позивачем через канцелярію суду цього ж числа.

Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили такий задовольнити, вказавши на зазначені у позові та відповіді на відзив обставини.

Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи. У судовому засіданні 18 січня 2022 року останній позов не визнав з мотивів, зазначених у відзиві. Таку ж позицію зайняла у судовому засіданні і представник відповідача.

Заслухавши сторони та їх представників, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити зважаючи на таке.

Судом установлено, що 28 грудня 2013 року ОСОБА_2 для ОСОБА_1 була видана власноручно написана розписка, згідно якої відповідач зобов`язався при продажі квартири АДРЕСА_1 , віддати половину грошей ОСОБА_1 , рідній сестрі померлої дружини ОСОБА_5 , так як ОСОБА_1 , витратила на лікування та поховання його дружини 15 000 гривень.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 14 липня 2013 року виконкомом Горбаківської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 03 червня 2021 року, ухваленим у цивільній справі №557/1389/20 (провадження № 2/557/98/2021) за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності позовні, яке набрало законної сили 12 жовтня 2021 року, вимоги задоволено, припинено право власності ОСОБА_10 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , останньому компенсовано з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області суму - 53 874 (п`ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят чотири) гривні, внесених ОСОБА_8 , як частину вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , та за останньою визнано право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

При цьому вказаним вище рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 06 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за №151, на праві спільної часткової власності належало 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г. на праві спільної часткової власності належить 1/4 частки вказаної квартири.

Як установлено у судовому засіданні, ОСОБА_8 отримала в дарунок частку у зазначеній вище квартирі від ОСОБА_2 . Вказані обставини сторонами по справі не оспорюються.

Позивач, вказуючи на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення коштів та навмисне, у супереч написаній розписці укладення останнім договору дарування, а не купівлі-продажу, звернулась до суду з даним позовом про стягнення боргу за розпискою від 28 грудня 2013 року у розмірі 15 000 гривень.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що визначено положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналізуючи вищезазначені норми, суд приходить висновку, що необхідною умовою для договору є зобов`язання однієї сторони (боржник) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певної дії (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо).

Водночас в наданій суду розписці, оформленій відповідачем 28 грудня 2013 року, зазначено обов`язок останнього віддати половину коштів ОСОБА_1 при продажі квартири АДРЕСА_1 . При цьому, щодо повернення за вказаної умови відповідачем суми у розмірі 15 000 гривень ним у названій розписці не зазначено, що виключає підстави для стягнення вказаної суми у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Окрім того, суд позбавлений можливості перевірити відповідність вказаної суми половині вартості належної відповідачеві частки у названій вище квартирі, оскільки така була ним подарована, тобто у розумінні у ч. 1 ст. 717 ЦК України безоплатно передана у власність обдарованому, а не відчужена шляхом її продажу.

Враховуючи вище викладене, суд вважає що надана позивачем розписка від 28 грудня 2013 року не є письмовим документом, що підтверджує укладення між сторонами договору, предметом якого є зобов`язання щодо повернення 15 000 гривень, тому позов задоволенню не підлягає.

Водночас, суд не може погодитись з аргументами відповідача щодо припинення між сторонами зобов`язання в порядку ст. 607 ЦК України у зв`язку з неможливістю виконання такого через відсутність згоди співвласників продати квартиру, оскільки положення вказаної норми застосовуються тільки у випадках, коли відповідно до чинного цивільного законодавства за неможливість виконання, що настала, не відповідає жодна із сторін. У випадках, коли неможливість виконання настала унаслідок винних дій чи бездіяльності сторони зобов`язання, відповідна сторона несе відповідальність згідно з загальними правилами.

Надаючи оцінку твердженням відповідача щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності, про що ним було заявлено у визначені законом строки, суд з такими також не погоджується, оскільки позивачем строки позовної давності не пропущені, з огляду на те, що про порушене право остання дізналась у червня 2021 року, ознайомившись зі змістом рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 03 червня 2021 року по справі №557/1389/20.

Прийшовши такого висновку, суд зауважує, що між сторонами по даній справі виникли правовідносини з приводу повернення коштів за розпискою, а не з приводу обов`язку спадкоємця відшкодувати в порядку ст. 1232 ЦК України витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, тому підстав для відліку визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку з дати смерті ОСОБА_5 , про що вказує сторона відповідача, суд не вбачає.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, зважаючи на відмову у позові, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України покладає такі на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНРКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 03 грудня 2022 року.

Суддя Ю.В. Оленич