ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року

м. Черкаси

справа № 711/4732/16-ц провадження № 22-ц/821/191/22 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Нерушак Л.В., Василенко Л.І.

секретаря: Зінченко Ю.О.

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ;

представник скаржника - адвокат Весеньов Євген Володимирович

орган примусового стягнення: Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Весеньова Євгена Володимировича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Дмитра Володимировича.

в с т а н о в и в :

Описова частина

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Д.В.

Скарга мотивована тим, що в зв`язку з арештом всіх рахунків ОСОБА_1 , його представник адвокат Весеньов Є.В. звернувся до Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

07.06.2021 року, під час ознайомлення із вказаними матеріалами виконавчого провадження, було з`ясовано, що відносно ОСОБА_1 розпочато виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 понесених останньою судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в сумі 2 051 грн.

Вказує, що старшим державним виконавцем Сиротюк Д.В. було грубо порушено ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, 01.04.2021 року Центральним відділом ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) була зареєстрована заява ОСОБА_2 від 22.03.2021 року про відкриття виконавчого провадження з виконавчим листом.

Разом з тим вказує, що, як вбачається з інформації в АСВП, постанова про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 була винесена старшим державним виконавцем Сиротюком Д.В. 07.04.2021 року, тобто через шість днів після отримання заяви, а не як це визначено п. 5 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, вказана постанова після її винесення, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», йому - ОСОБА_1 не надсилалась.

В зв`язку з вищевказаним, вважає оскаржувану постанову від 07.04.2021 року про відкриття виконавчого провадження незаконною та просив суд поновити строк звернення до суду з даною скаргою, що був ними пропущений з поважних причини, визнати дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Д.В. щодо винесення постанови від 07.04.2021 року та відкриття виконавчого провадження № 65021105 протиправними, а саму постанову скасувати.

Також, просив суд стягнути з Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги приватного виконавця ОСОБА_1. на дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Д.В.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до положень статті 65 ЗУ «Про державну службу», за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавець, як державний службовець несе відповідальність в порядку, встановленому Законом України «Про державну службу» (дисциплінарна відповідальність).

А тому, відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.04.2021 року № 65021105.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Весеньов Є.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 07 жовтня 2021 року.

Просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси, як незаконну та постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС Сиротюка Д.В.

Стягнути з Центрального відділу ДВС міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. - за розгляд справи у суді першої інстанції та 10 000,00 грн. - за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно та неповно дослідив докази.

Зазначає, що відповідно положень ст. 129-1 Конституції України та ст. 447 ЦПК України, контроль за виконання рішення суду, враховуючи розгляд скарг на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби - здійснює тільки суд. Це його конституційний обов`язок, і цей обов`язок суд не може перекласти на інший орган.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон)).

Частиною першою статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюком Д.В. від 07.04.2021 року, на підставі заяви ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2021 року (а.с. 4), яка надійшла до ДВС 01.04.2021 року, було відкрито виконавче провадження № 65021105 (а.с. 5) з виконання виконавчого листа № 711/4732/16-ц, виданого 18.03.2021 року Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з приватного виконавця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених нею та документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом в сумі 2 051 грн. (а.с.3)

Звертаючись до суду з даною скаргою, скаржник ОСОБА_1 , в особі представника Весеньова Є.В. , зазначає, що приватний виконавець ОСОБА_1 не отримував вищевказану постанову державного виконавця, тому відповідно і пропустив десятиденний строк на її оскарження, а тому просив суд його поновити

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В зв`язку з вищевикладеним, постанова державного виконавця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Д.В. від 07.04.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65021105 мала бути направлена боржнику рекомендованим поштовим відправленням.

З матеріалів справи вбачається, що Центральний відділ ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав суду список № 3468 згрупованих поштових відправлень за 23.04.2021 року (а.с. 17), з якого вбачається, що 23.04.2021 року на адресу боржника ОСОБА_1 , яка зазначена у виконавчому листі, а саме на адресу: АДРЕСА_1 , було здійснене відправлення рекомендованого поштового відправлення.

Проте, з даного доказу неможливо встановити, що саме оскаржувану постанову від 07.04.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65021105 було надіслано боржнику.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки боржник ОСОБА_1 , як він зазначав у скарзі, дізнався про наявність оскаржуваної постанови лише 07.06.2021 року в зв`язку з чим і звернувся до суду, і вказані доводи не спростовані іншими учасниками процесу, а тому, строк на оскарження вищевказаної постанови від 07.04.2021 року скаржником пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Щодо визнання протиправних дій державного виконавця, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішень.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови) передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Положеннями статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови) визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Статтею 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Таким чином, за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавець як державний службовець несе відповідальність в порядку, встановленому законом Закону України «Про державну службу» (дисциплінарну відповідальність).

Згідно з частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз наведеної правової норми свідчить, що перевірка виконавчого провадження як форма контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, в обов`язковому порядку проводиться у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або в разі виявлення відповідних порушень керівником вищого органу державної виконавчої служби.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги Приватного виконавця ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Дмитра Володимировича та для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.04.2021 року № 65021105.

Суд першої інстанції, на підставі належно оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, порушень норм матеріального чи процесуального права судом не допущено. Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на сторони в межах сум, ними понесених.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Весеньова Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Дмитра Володимировича залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.В. Нерушак

Л.І. Василенко