Провадження № 2/161/1370/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жаловаги І.П.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Ліщука В.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцької міської ради, Гаражного кооперативу «Північний-1», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Луцька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог, вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно (гараж № НОМЕР_1 (рік побудови - 1995), площею 16 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці площею 2,2091 га, кадастровий номер :72:022:001). Вказану земельну ділянку під будівництво гаража виділено згідно рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №245-рв від 03.07.1995 року. Померлий був членом Гаражного кооперативу «Північний-1», заборгованості по членським внескам та іншим платежам не мав, за своє життя право власності на вказаний об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку не зареєстрував. ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем відповідача.

З огляду на наведене, позивач просить суд встановити факт належності гаражу № НОМЕР_1 , розташованого в Гаражному кооперативі «Північний-1», за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за нею право власності на вказаний об`єкт нерухомості, як на спадкове майно, після смерті ОСОБА_4 , а також стягнути з відповідачів судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

03 грудня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника Луцької міської ради, в якому останній заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що копії рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №245-рв від 03.07.1995 року позивачем не долучено, у відповідача воно також не зберігається, відтак, встановити істину зі слів не вбачається можливим. Земельної ділянки з кадастровим номером, що вказаний ОСОБА_3 не існує. Дані технічного паспорту, долученого до матеріалів позовної заяви втратили свою актуальність 03.03.2020 року, отже, вказаний доказ є недостовірним. Вимога про стягнення з відповідача судових витрат у даній категорії справ також є безпідставною, оскільки орган місцевого самоврядування виступає в таких справах від імені громади, а судовий збір є фактично платою за набуття права власності. З огляду на наведене, позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до відзиву представника Гаражного кооперативу «Північний-1» (далі -ГК «Північний-1») від 26 січня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до неналежних відповідачів, оскільки з матеріалів спадкової справи вбачається, що окрім неї, спадкоємцями після смерті батька також є троє її дітей (про їх відмову від спадщини позивачем не зазначено). Позивач має право на пайовий внесок спадкодавця в кооперативі, отже переважне право вступу в кооператив (відповідно до положень Статуту ГК «Північний-1»). Згідно протокольного рішення Правління ГК «Північний-1» №4 від 12 вересня 2019 року ОСОБА_3 була прийнята в члени ГК, відповідно до чого набула право користування гаражем. Будь-які відомості про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва на спірний гараж відсутні. За своїм правовим статусом він є об`єктом незавершеного будівництва, відповідно власник набув права лише на будівельні матеріали, крім того, наведені позивачем технічні характеристики вказаного об`єкта нерухомості не підтверджені належними доказами. Окрім іншого, в технічному паспорті наявна відмітка про те, що гараж (Б-2), площею 33.1 кв.м. є самочинним будівництвом. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею по АДРЕСА_1 серії ІІ-ВЛ № 001810 від 27 березня 1998 року, виданого ГК «Північний», на підставі рішення Луцької міської ради від 26 лютого 1998 року №75, зареєстрованого в Книзі записів держаних актів на право постійного користування землею за № 367, площа земельної ділянки становить 2,2091 га. Відповідно до вказаного члени кооперативу мають право користування земельною ділянкою, однак у власність будь-кого вона та не передавалась. З огляду на наведене, позовні вимоги є безпідставними на не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник Луцької міської ради подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник ГК «Північний-1» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, надав пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов.

Представник Першої Луцької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Волинській області в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить розглядати справу без його участі.

Заслухавши пояснення сторін у справі та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 07 травня 2018 року (а.с.11), після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

З матеріалів спадкової справи № 494/2018 вбачається, що позивач, як дружна померлого, є, на даний момент, єдиним спадкоємцем після смерті останнього (а.с.12), оскільки інші спадкоємці: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (діти спадкодавця) відмовились від прийняття спадщини у встановленому законом порядку.

07 лютого 2019 року ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 , а також на земельну ділянку, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, село Лище (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 228).

За своє життя спадкодавець був членом ГК «Північний-1» і забудовником гаража № НОМЕР_1 , загальною площею 33,1 кв.м. і площею основи 42,5 кв.м., по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ГК «Північний-1» №5 від 19 січня 2022 року до ОСОБА_3 , згідно рішення Правління (Зборів) ГК «Північний-1» (протокол №4 від 12 вересня 2019 року) перейшло вказане право користування гаражем № НОМЕР_1 (у зв`язку з переважним правом на пайовий внесок померлого ОСОБА_4 ).

Факт реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості відсутній.

Матеріали справи не містять даних на підтвердження факту наявності у спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно Державного акту про право постійного користування землею серії ІІ-ВЛ № 001810 від 27 березня 1998 року Гаражному кооперативу «Північний-1» на підставі рішення Луцької міської ради народних депутатів №75від 26 лютого 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів держаних актів на право постійного користування землею за № 367, була надана у постійне користування земельна ділянка площею 2,2091 га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до цього, земельна ділянка, на якій розташовано спірний гараж не перебувала у власності ОСОБА_4 , доказів наявності дозвільних документів на виконання будівельних робіт чи належно затвердженого проекту, позивачем не надано.

Відтак, згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦК України спірний об`єкт нерухомості є об`єктом самочинного будівництва, що також вбачається з копії технічного паспорта (інвентарний номер 49572).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту такої реєстрації.

Виходячи зі змісту ч. ч. 1,2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України №1844/5 від 14.12.2012, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію та реєстрації права власності.

Згідно положень ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб.

Згідно ч.ч. 3,4,5 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду (постанова ВС від 27 травня 2021 року у справі № №127/5819/20, провадження №61-3962св21).

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», визначено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Вказане узгоджується із правовою позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Так в інформаційному листі Витого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у мовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладені обставини у їх сукупності, зважаючи на відсутність документів про право власності на земельну ділянку або про право користування земельною ділянкою на якій збудовано спірний об`єкт нерухомості, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, акту введення будівлі в експлуатацію, декларації про готовність об`єкта до експлуатації тощо, - підстави для задоволення позову відсутні.

До спадкових прав спадкоємця у даному випадку належать майнові права забудовника на об`єкт нерухомості, а сам гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 не може входити до складу спадщини, а отже не підлягає легалізації через правову процедуру спадкування.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 316, 376, 392, 1218, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 12, 13, 18,81, 141, 258, 260, 265, 268,273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Луцької міської ради, Гаражного кооперативу «Північний-1», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Луцька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 11 лютого 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк