Справа № 947/3900/22
Провадження № 2-з/947/367/22
УХВАЛА

09.02.2022 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Луняченко В.О., розглянувши клопотання Одеської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Одеської міської ради () до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Адамець Оксана Іванівна, Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради (), Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради ( ) про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, визнання недійсними договорів купівлі- продажу, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, визнання недійсними договорів купівлі- продажу, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки до суду звернулася Одеська міська рада, в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 25.04.2018 року № 40808243, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку нежитлової будівлі загальною площею 34,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 25.04.2018 року № 40815560, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку нежитлової будівлі загальною площею 34,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.04.2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамчук О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 487; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.04.2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамчук О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 492; скасувати повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єкту, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єкту з незначними наслідками (СС1), зареєстроване Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 26.10,2020 року № ОД 46 на реконструкцію нежитлової будівлі без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, з улаштуванням вітрини консольного типу для розміщення офісу магазину за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 привести за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 до первісного стану; стягнути з Відповідачів на користь Одеської міської ради судові витрати у сумі 16126,50 гривень.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді від 09.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Одночасно з позовом представник позивача заявив клопотання щодо застосування судом заходів забезпечення позову, в якому заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, в тому числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень на об`єкт загальною площею 34,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101; накладення арешту на об`єкт загальною площею 345 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, мотивуючи заяву можливість відповідачем відчуження зазначеного майна, його поділу/ виділу, тощо, у зв`язку з чим, невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також призведе до подальшого порушення прав Одеської міської ради на захист свого права власності щодо земельної ділянки на якій розташований даний об`єкт, а також може призвести до порушення прав третіх осіб.

Щодо застосування судом заходів зустрічного забезпечення, заявником не зазначено про необхідність вжиття такого заходу судом.

Суддя, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимоги ст. 150 ч. 1 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладення арешту на майно та ( або) грошові кошти, що належать або підлягаю передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. Також частина 3 цієї ж статті наголошує на те, що заходи забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленим позивачем вимогами.

Тому суд вважає задля збереження принципу співмірності застосувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації/перереєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна ( нежитлова будівля), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею, 34,5 кв.м ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , тому що накладення арешту, як окремий вид забезпечення позову є надмірним втручанням у права користування власністю до вирішення спору по суті.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судом норм чинного законодавства України при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до 149 ч.2 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Тобто, виходячи з аналізу даних норм, можна констатувати, що насамперед накладення арешту на майно боржника є приписом, який завжди забороняє боржникові розпоряджатися майном, а саме його відчужувати, тобто у такому значенні ці поняття є тотожними і є одним зі способів обтяження майна. Однак арешт є ширшим поняттям, бо, окрім вжиття такого роду заходів, може передбачати застосування й інших. І якщо у вузькому розумінні арешт зводиться в основному до обмежень у праві розпорядження майном, як правило, шляхом винесення ухвали з наступним направленням її до компетентного органу для їх реального запровадження або безпосереднього внесення виконавцем відповідного запису до реєстру, що унеможливлює його відчуження (передачу, приховування готівкових коштів/здійснення видаткових операцій з банківських рахунків), то, як більш загальне поняття, воно ще включає низку другорядних дій: за можливості проведення опису, а в разі необхідності залежно від особливостей майна прийняття рішення про заборону ним користування, його опечатування, вилучення та передачу на зберігання боржникові або іншим особам, відомості про що відображаються в ухвал суду про арешт.

Пункт 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачає забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, суд може залежно від обставин забезпечити позов повністю або частково.

Суд зазначає, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судом норм чинного законодавства України при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 до 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (п.2 ч.3 ст.154 ЦПК України).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути спів мірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову суд не вбачає підстав для застосування судом заходів зустрічного забезпечення, оскільки заборона суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна не спричинятиме матеріальної шкоди, тому суд вважає за можливе не застосовувати заходи зустрічного забезпечення, тим більше, що даний захід забезпечення позову може бути застосований судом на любій стадії судового процесу та відповідач також має право звернутись до суду з відповідною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Суд звертає увагу позивача саме на предмет спору та вимоги щодо застосування заходів ( способу) забезпечення позову.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе застосувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна ( нежитлова будівля), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею, 34,5 кв.м ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 149-153,154 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ :

Клопотання Одеської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Одеської міської ради () до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Адамець Оксана Іванівна, Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради (), Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради ( ) про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, визнання недійсними договорів купівлі- продажу, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у вигляді:

- заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна, ( нежитлова будівля), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею, 34,5 кв.м ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 ).

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради /м. Одеса, вул. Черняховського, 6/ та для відому заінтересованим особам.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її дії.

Суддя Луняченко В. О.