Справа № 482/1699/21
Номер провадження 2/482/32/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2022 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Демінської О.І., секретар судового засідання Єфімова О.І., за участю позивача - ОСОБА_1 , представників відповідача - Гострик О.В., ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Новоодеської міської ради" про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати, -

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Новоодеської міської ради" про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати.

На обґрунтування позову вказала, що вона працює на посаді медичної сестри ІІ категорії відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Новоодеської міської ради" з 20.05.2016 року по теперішній час.

Наказом Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Новоодеської міської ради" від 08.12.2021 року за № 153 "Про відсторонення від роботи" фактично відсторонено позивача від роботи у зв`язку із відмовою надати медичну документацію на підтвердження щеплення від ГРВІ COVID-19.

Зазначає, що у оскаржуваному наказі, яким порушено її конституційне право на працю, не вказано підстави відсторонення її від роботи, яке законодавство нею порушено, які обов`язки або умови трудового договору нею не виконані, а тому просить суд про скасування такого наказу, а також про стягнення з відповідача на її користь, за час вимушеного прогулу заробітну плату та судові витрати.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнано, проти їх задоволення заперечено з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 не надала документи на підтвердження проведення профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання для проведення відповідного щеплення, оскільки професії Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Новоодеської міської ради" підпадають під визначений МОЗ Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, а тому вважає, що наказ від 08.12.2021 року № 153 "Про відсторонення від роботи" прийнятий з урахуванням всіх норм чинного законодавства України.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги у судовому засіданні підтримала, пославшись на обставини, викладені у позові. Вказала суду, що дійсно не має щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, в тому числі і на теперішній час. Також у неї відсутні документи щодо наявності протипоказань для проведення таких щеплень.

Представники відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечили, вказавши про наявність законних підстав відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати, оскільки професії КУ „Центр набання соціальних послуг Новоодеської міської ради підпадають під визначений МОЗ Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, 06.12.2021 р. ОСОБА_1 , яка працює на посаді сестри медичного відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання, було вручено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, яке вона особисто підписала, проте не подала необхідні для допуску до роботи документи.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, відзиву на позовну заяву, дослідивши надані сторонами до суду докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у трудових відносинах з 20.05.2016 року, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача.

Наказом Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Новоодеської міської ради" від 08.12.2021 року № 153 "Про відсторонення від роботи", ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09.12.2021 року на час відсутності щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, без збереження заробітної плати, з посиланням на ст. 46 КЗпП, ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб", Наказ МОЗ "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" та п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236.

При ознайомленні ОСОБА_1 із зазначеним наказом, остання зазначила у ньому, що з наказом не згодна, надавши письмове заперечення, обґрунтоване незгодою з вимогою необхідності щеплення, протиправність такої вимоги і відсторонення від роботи всупереч вимогам діючого законодавства,з зазначенням про те, що відсутність відповідного щеплення не є порушенням трудової дисципліни, не може бути підставою для відсторонення та такі дії відповідача порушують її право на працю і супутні соціальні права..

Виданню вказаного наказу передувало вручення позивачу 06.12.2021 року повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 32 Конституції України закріплено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Пунктами а, б ст. 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", визначено, що громадяни України зобов`язані піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

4. Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади.

5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів.

6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються.

Таким чином до інших передбачених законодавством, в контексті ст. 46 КЗпП України, випадків відсторонення працівників від роботи належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Разом із тим такі щеплення можуть не робити працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень (Наказ МОЗ від 4.10.2021 року № 2153).

Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

В той же час в законодавстві відсутнє визначення поняття "відсторонення від роботи", яке на практиці означає призупинення трудових відносин, тобто увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором, і в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, застосування якого у виняткових випадках і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків.

У постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправдано. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в ухваленому 08.04.2021 року рішенні у справі Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13) у рішенні, яке суд вважає необхідним застосувати і при даних правовідносинах, наголошує наступне (п. 266):

"Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки, 15 листопада 2016 р.)".

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні таким законом є Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб".

Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272):

"Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8".

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати втому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань.

З цих підстав суд приходить до висновку, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини, зумовлене необхідністю дотримання принципу права на життя невизначеного кола осіб, який превалює над особистим правом кожної конкретної людини на працю.

Враховуючи наведене, а також те, що посада позивача входить до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, ненадання нею доказів наявності абсолютних протипоказань для проведення відповідного щеплення, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Також безпідставними суд вважає посилання позивача на порушення її права на працю оспореним нею до суду наказом про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, оскільки це було безпосередньо наслідком її свідомого рішення обрання для себе особисто саме такого шляху відмову від виконання обов`язку вакцинування проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, метою чого є легітимний захід, спрямований на захист здоров`я населення у державі.

При цьому суд враховує, що позивач, яка одразу, на момент ухвалення оспореного нею до суду наказу, винесеного 08.12.2021 р., тобто через 2 дні після пред`явлення позивачу повідомлення про необхідність подання документів щодо того, що процедура вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 позивачем розпочата, і на момент розгляду справи судом відповідних щеплень не має, категорично заперечує щодо можливості її вакцинації, у зв`язку із чим приходить до висновку, що саме по собі відсторонення від роботи без збереження заробітної плати через надто незначний проміжок часу після відповідного попередження позивача не мало вагомого впливу на прийняття рішення позивачем щодо не проведення відповідної вакцинації, у зв`язку із чим не може бути підставою для скасування відповідного наказу саме по собі.

Підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 223, 259, 264, 265, 273, 280, 285 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Новоодеської міської ради" про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя О.І. Демінська

Повне рішення складено 09 лютого 2022 року.