Справа № 681/412/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Горщар А.Г.

з участю секретарів судових засідань Салюк Т.М., Гром С.В.

позивача, його представника - адвоката Стандратюка В.І., відповідача та його представника - адвоката Кушнірука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

встановив:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15 лютого 2002 року Полонською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 70 за № 258, для ОСОБА_3 (дружини відповідача ОСОБА_2 ) після смерті ОСОБА_4 , а саме, в частині виключення господарських будівель та споруд складових частин об`єкта нерухомого майна - Ѕ частини сараю цегляного, Ѕ частини літньої кухні цегляної, Ѕ частини погреба кам`яного, Ѕ частини гаража цегляного та Ѕ частини вбиральні цегляної.

В обгрунтування вимог зазначав, що вказані будівлі належать йому на підставі договору дарування від 05 вересня 2000 року, за яким ОСОБА_5 подарувала для нього Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Даний житловий будинок був побудований до 1917 року та фактично складався із двох квартир з відокремленими мережами комунікацій, а земельна ділянка була розділена парканом з окремими виходами на вулицю. Ѕ частина вказаного житла на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 1956 року стала належати для ОСОБА_4 , інша Ѕ частина - згідно свідоцтва про право приватної власності від 29 липня 1959 року стала належати ОСОБА_6 , після смерті котрого власницею цієї частини будинку стала його дочка ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що саме попередні власники нині належної йому Ѕ частини будинку за свого життя збудували такі будівлі: літню кухню, веранду та сарай - ОСОБА_6 , а гараж - його дочка ОСОБА_5 . Саме тому згідно договору дарування йому у власність перейшло: Ѕ частина одноповерхового дерев`яного будинку покритого шифером житлового будинку жилою площею 27,9 кв.м, яка складається з кухні - 5,9 кв.м, коридору - 2,8 кв.м, двох житлових кімнат площею - 17,0 та 10,9 кв.м, веранди - 12,2 кв.м, хліва цегляного - В, кам`яного погреба з шийкою - Г, цегляної літньої кухні - Д та Ѕ частини паркану штахетного - N. Перед укладенням договору дарування для його посвідчення надавались документи, які передують укладенню договору, зокрема, довідка-характеристика, видана Полонським бюро технічної інвентаризації 23 серпня 2000 року № 68.

13 грудня 2000 року ОСОБА_4 склала заповіт, за яким заповіла все своє майно дочці ОСОБА_3 , а остання 21 січня 2011 року склала заповіт на ім`я свого чоловіка ОСОБА_2 , котрий прийняв спадщину. У заповіті розпоряджень щодо будівель не було, однак у виданому 25 червня 2014 року для відповідача свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано про успадкування ним Ѕ частики житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, які фактичною належать йому, позивачу, на підставі договору дарування.

26 травня 2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Згідно ухвали суду від 25 листопада 2021 року, після задоволення відводу судді Горгулько Н.А., справу до свого провадження прийнято суддею Горщар А.Г.

При розгляді справи позивач та його представник адвокат Стандратюк В.І. позов підтримали та просили вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся, свої інтереси доручив представляти адвокату Кушніруку В.М., котрий проти позову заперечив з тих підстав, що ОСОБА_1 не доведено відповідними доказами обставини, на котрі він посилається, а саме щодо належності для нього будівель, розташованих по АДРЕСА_1 .

При цьому зазначив, що його довіритель на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2014 року є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а власником іншої частини будинку є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 05 вересня 2000 року. Однак вказаний договір за рішенням суду визнано недійсним.

Заслухавши пояснення позивача, представника сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що до 1917 року було збудовано житловий будинок, адреса якого на даний час - АДРЕСА_1 .

Ѕ частина даного будинку (в тому числі сарай, половина погреба) належала ОСОБА_7 на підставі довідки Понінківської сільської ради депутатів трудящих, виданої 20.04.1956 року за № 30/680. Вказану частку домоволодіння він відчужив ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу Ѕ (половинної) частки житлового будинку від 29.04.1956 року. В зазначеному договорі вказано, що покупець набула Ѕ частку одноповерхового дерев`яного жилого будинку.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 лютого 2002 року, виданого Полонською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 70, зареєстрованого в реєстрі за № 258, спадкоємницею майна ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та спадкове майно складається з Ѕ частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

У згаданому свідоцтві зазначено, що на земельній ділянці розміром 750 кв.м розташований цей одноповерховий дерев`яний критий шифером будинок житловою площею 55,7 кв.м, зазначений у плані л. «А-1», хлів дерев`яний л. «Б», хлів цегляний л. «В», погріб з шийкою кам`яний л. «Г», літня кухня цегляна л. «Д».

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_3 належну їй Ѕ частку вищевказаного домоволодіння успадкував її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року, в якому зазначено, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші 50% даного домоволодіння свого часу належали ОСОБА_6 - на підставі дубліката свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 28.10.1964 року.

При розгляді цивільної справи № 681/882/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Понінківської селищної ради, третьої особи приватного нотаріуса Полонського нотаріального округу Бондар С.М. про визнання правочину недійсним, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено наступне.

27 червня 1985 року рішенням виконавчого комітету Понінківської селищної ради народних депутатів Полонського району Хмельницької області за вмершим ОСОБА_6 було узаконено кладовку розміром 380 х 262, перебудовану веранду і перебудований хлів розміром 790 х 455 по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями його Ѕ частки у праві власності на вказане домоволодіння стали п`ятеро його дітей, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.07.1985 року. В даному свідоцтві вказано, що спадкове майно складається з Ѕ частки дерев`яного критого шифером будинку з надвірними будівлями: сараю «Б», сараю «В», літньої кухні «Г», погреба з шийкою «Д», споруди «N».

За договором дарування частини будинку від 06.09.1985 року четверо зі спадкоємців передали свої частки у праві власності п`ятій спадкоємиці - ОСОБА_5 , після чого у її власність перейшла вся Ѕ частка домоволодіння, раніше належна її батькові ОСОБА_6 .

05 вересня 2000 року ОСОБА_5 відчужила ОСОБА_1 за договором дарування належну їй Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В п.1 вказаного договору зазначено:« ОСОБА_5 - подарувала, а ОСОБА_1 - прийняв у дар 1/2 (одну другу) частину жилого будинку номер АДРЕСА_1 .

У власність обдарованого відходить: 1/2 частина одноповерхового дерев`яного покритого шифером житлового будинку жилою площею 27,9 кв.м (двадцять сім цілих дев`ять десятих) кв.м, яка складається з кухні - 5,9 кв.м, коридору - 2,8 кв.м, двох житлових кімнат площею 17,0 та 10,9 кв.м, веранди - 12,2кв.м, хлів цегляний - В, кам`яний погріб з шийкою - Г, цегляна літня кухня - Д, 1/2 частина паркану штахетного - N».

За даними витягу з реєстру прав на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі договору дарування зареєстровано право спільної часткової власності власності на Ѕ частину жилого будинку номер АДРЕСА_1 без визначення конкретних жилих і нежилих приміщень житлового будинку та господарських будівель та споруд та без зазначення окремих приміщень, які вказані у договорі дарування.

06 жовтня 2020 року згідно постанови Хмельницького апеляційного суду, яка набрала законної сили у день її прийняття, постановленою по цивільній справі № 681/882/19, визнано недійсним абзац другий пункту першого договору дарування Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 3055, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , від 05 вересня 2000 року, за яким: «У власність обдарованого відходить Ѕ частини одноповерхового покритого шифером жилого будинку площею, площею 27,9 кв.м, яка складається з: кухні 5,9 кв.м, коридору 2,8 кв.м, двох житлових кімнат площею 17,0 та 10,9 кв.м, веранди 12,2 кв.м, хліва цегляного В, кам`яного погріба з шийкою Г, цегляної літньої кухні Д, Ѕ частина паркану штахетного N».

Вирішуючи питання правомірності позовних вимог, суд вказує про таке.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на встановлені вище обставини співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , на даний час на праві спільної часткової власності в частках по Ѕ кожен є сторони по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судом апеляційної інстанції по справі № 681/882/19 було встановлено, що ні розподілу, ні виділу частки майна в натурі між співвласниками (попередніми та нинішніми) згаданого будинку у встановленому законом порядку будь-коли не проводилось. Не встановлено цих обставин і на час розгляду даного позову.

В оспорюваному свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано, що ОСОБА_3 спадкує після смерті ОСОБА_4 спадкове майно, яке складається з Ѕ частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які належали спадкодавниці на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини будинку, посвідченого Полонською державною нотаріальною контрою 29 квітня 1956 року за реєстром № 879.

В той же час фактично попередніми власниками без укладення відповідної нотаріально посвідченої і зареєстрованої у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів угоди було визначено порядок користування житловим будинку без поділу його в натурі та утворення двох окремих об`єктів нерухомості.

Згідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 названого Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено правомірність позовних вимог, оскільки в обгрунтування підстави звернення з даним позовом ОСОБА_1 посилався на належність йому господарських будівель та споруд (Ѕ частини сараю цегляного, Ѕ частини літньої кухні цегляної, Ѕ частини погреба кам`яного, Ѕ частини гаража цегляного та Ѕ частини вбиральні цегляної) на підставі договору дарування від 05 вересня 2000 року, котрий саме в цій частині скасовано судовим рішенням.

Оскільки ні договору про розподіл часток між сторонами, ні рішення суду про виділ майна в натурі не було і немає та позивачем не доведено жодним чином про проведення у відповідності до чинного законодавства розподілу спірного будинку в натурі між його співвласниками, відтак будь-які права власності ОСОБА_1 , які підлягали б захисту, не порушені та судом такі не встановлені, внаслідок чого підстави для скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині виключення господарських будівель та споруд, а також для задоволення позову відсутні.

Керуючись гаведеним, ст.ст.13, 81, 263-265, ч.ч.1, 6 ст.268, ст.ст.273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено - 31.01.2022 року.

Позивач - ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий