Справа № 352/989/20
Провадження № 22-ц/4808/208/22
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д.В.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
03 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Василишин Л.В.,
суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Інноваційна компанія», треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Тисменицька міська рада, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою комунального підприємства «Інноваційна компанія» на рішення Тисменицького районного суду від 06 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Гриньків Д.В. в м. Івано-Франківськ,
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП «Інноваційна компанія», третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Тисменицька міська рада, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 1-4, том 1).
Рішенням Тисменицького районного суду від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника дільниці будинкоуправління КП «Інноваційна компанія».

Стягнуто з КП «Інноваційна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2020 по 06.10.2021 в сумі 175609,76 грн з обов`язковим відрахуванням необхідних платежів, нарахованих на вказану виплату, згідно вимог чинного законодавства.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в сумі 10243,90 грн допущено до негайного виконання.

Стягнуто з КП «Інноваційна компанія» в дохід державного бюджету України 2596,89 грн (а.с. 226-236, том 1).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу комунального підприємства «Інноваційна компанія» залишено без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 06 жовтня 2021 року - без змін.

До початку розгляду судом апеляційної інстанції даної справи, а саме 25 січня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Крім того, ним було заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Цього ж дня, ОСОБА_1 подав заяву про відшкодування витрат на правову допомогу та надав докази на підтвердження понесення ним таких витрат на загальну суму 4000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2022 року питання про ухвалення додаткового рішення у даній справі внесено у судове засідання на 03 лютого 2022 року без виклику учасників справи.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить висновку про таке.

Положеннями пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Встановлено, що на розгляді в Івано-Франківському апеляційному суді перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до КП «Інноваційна компанія», треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Тисменицька міська рада, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою КП «Інноваційна компанія» на рішення Тисменицького районного суду від 06 жовтня 2021 року.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу комунального підприємства «Інноваційна компанія» залишено без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 06 жовтня 2021 року - без змін.

При цьому, апеляційний суд при ухваленні постанови не вирішив питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Враховуючи викладене, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що згідно із договором про надання правничої допомоги від 10 грудня 2021 року, адвокат Соботник В.Й. взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 правничу допомогу по представництву його прав та охоронюваних законом інтересів у цивільній справі про поновлення на роботі в Івано-Франківському апеляційному суді.

На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу та їх розміру, ОСОБА_1 надав акт приймання-передачі наданих робіт (послуг) від 25 січня 2022 року.

Відповідно до вказаного акта, кінцевий розмір гонорару адвоката погоджено в розмірі 4000 грн, з яких: ознайомлення з апеляційною скаргою та надання клієнту правової інформації, консультації та роз`яснень з правових питань стосовно апеляційної скарги 10.12.2021 - 500 грн; ознайомлення з копіями матеріалів справи 11.12.2021 - 1000 грн; аналіз судової практики з подібного роду спорів 12.11.2021 - 500 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу 13.12.2021 - 1500 грн; підготовка до участі в судовому засіданні Івано-Франківського апеляційного суду - 500 грн.

Відповідно до копії квитанції серії АВ № 1 від 25 січня 2022 року, Соботник В.Й. отримав від ОСОБА_1 за правничу допомогу 4000 грн.

Аналізуючи подані позивачем документи на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, критерій реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності) та розумності їхньої вартості, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 .

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи за апеляційною скаргою КП «Інноваційна компанія» здійснювався за відсутності учасників справи відтак, витрати, пов`язані із підготовкою до участі в судовому засіданні не підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Крім того, колегія суддів критично оцінює понесення позивачем витрат на аналіз його представником судової практики з подібного роду спорів, оскільки як зазначено в акті приймання-передачі наданих робіт (послуг), зазначена послуга була надана 12.11.2021, у той час як договір про надання правничої допомоги було укладено між ОСОБА_1 та його представником лише 10.12.2021.

Суд не приймає до уваги як доведені, витрати щодо ознайомлення із апеляційною скаргою та надання клієнту правової інформації щодо поданої скарги на суму 500 грн, оскільки таке ознайомлення відбулося при ознайомленні адвоката з матеріалами справи, витрати на що виділено окремо в сумі 1000 грн., а надання клієнту правової інформації здійснено адвокатом під час укладення договору і у даному випадку не може розцінюватися як окрема послуга.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, якою стягнути з КП «Інноваційна компанія» на користь ОСОБА_1 2500 грн витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Керуючись ст. 141, 270, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Інноваційна компанія», треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Тисменицька міська рада, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою комунального підприємства «Інноваційна компанія» на рішення Тисменицького районного суду від 06 жовтня 2021 року додаткове судове рішення.

Стягнути з комунального підприємства «Інноваційна компанія» (ідентифікаційний код юридичної особи: 42518559, місцезнаходження: Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Галицька, 41) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта