Справа №489/7573/21
Провадження № 22-ц/812/244/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Рум`янцевою Н.О., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної ради України про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної ради України про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2021 року вказаний позов залишено без руху, а наступною ухвалою цього суду від 09 грудня 2021 року його визнано неподаним і повернуто позивачу.

Повертаючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначав, що нею не виконано вимоги ухвали суду від 22 листопада 2021 року, а саме не сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просила її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що із системного аналізу ч. 2 ст. 185ЦПК України та пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2010 року вбачається, що в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху має бути зазначено точну суму судового збору, яку необхідно сплатитита правильний порядок сплати, тобто банківські реквізити, а відтак суд може постановити ухвалу про повернення позову у випадку, якщо така сума зазначена в ухвалі про залишення позову без руху, але у встановлений судом строк позивач її не сплатив (доплатив).

Оскільки судом першої інстанції, всупереч цим приписам закону, в ухвалі від 22 листопада 2021 року точну суму судового збору, яка підлягає сплаті позивачем, не визначено, то висновок суду про невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами справи, оскільки позивачем було надано заяву на виконання ухвали від 22 листопада 2021 року з поясненнями, які вважав достатніми для усунення зазначених в ній недоліків.

За таких обставин, питання про повернення позовної заяви вирішено судом передчасно з порушенням норм процесуального права.

У відзиві Апарат Верховної Ради України просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

За правилом п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За ч.1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч.13 ст.7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 01 грудня 2021 року, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув визначені в ухвалі від 22 листопада 2021 року недоліки.

Однак, із такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Статтею 175 ЦПК України визначені загальні вимоги до форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

Також ч.4 ст.175 ЦПК України передбачено, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

За вимогами ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із положеннями ч.ч.1-3 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 09 листопада 2021 року, діючи через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Апарату Верховної ради України в якому просила зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсації за невикористану відпустку та зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва 22 листопада 2021 року вказаний позов залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 175, 177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали, а саме: визначити ціну позову; визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку та сплатити судовий збір за вимогу матеріального характеру (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку).

На виконання ухвали суду першої інстанції позивачко 30 листопада 2021 року, через засоби поштового зв`язку, надано заяву про усунення недоліків, в якій вона зазначила, що заявлені ним вимоги є немайновими.

При цьому вказувала, що суд самостійно змінив предмет позову і зазначив, що у позовних вимогах вказано стягнути середній заробіток та компенсацію за невикористану відпустку. Однак, у позовних вимогах стягнути не має.

Що стосується розрахунку компенсації за невикористану відпустку вказувала, що всі доводи щодо порядку обчислення періоду затримки розрахунку, визначення його розміру, та порядку виплати не є предметом розгляду даної справи і не підлягає оцінці судом, адже позивач у позовній заяві не визначав конкретного періоду та суми до стягнення. Вказане, в свою чергу, вказує на те, що Апарат Верховної Ради України як відповідач здійснює повноваження щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку самостійно. Тобто, відповідач має здійснити відповідні нарахування, провести їх виплату, а особа, якій здійснено такі виплати, у випадку не згоди із їх сумою (розрахунком) не обмежена в реалізації захисту свого порушеного права в судовому порядку, (аналогічна позиція викладена у постанові у справі № 640/5046/21.

Наступною ухвалою цього ж суду від 09 грудня 2021 року вказаний позов визнано неподаваним та повернутий позивачеві у зв`язку з тим, що зазначені судом першої інстанції недоліки в ухвалі від 22 листопада 2021 року нею не виконані.

Колегія судів не погоджується з таким висновком з огляду на наступні обставини.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вірно виходив із того, що підстав для застосування положень п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» про звільнення позивача від сплати судового збору за вимогами щодо нарахування та виплати їй середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахункову немає.

Разом з тим, суд в ухвалі від 22 листопада 2021 року точну суму судового збору та банківські реквізити, на які така підлягає сплаті не визначив.

Повертаючи позовну заяву, суд в оскаржуваній ухвалі посилався на несплату позивачем судовому збору у повному обсязі.

За змістом ч.2 ст. 185 ЦПК України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

В пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2010 року зазначено, якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху має бути зазначено точну суму судового збору, яку необхідно сплатити та правильний порядок сплати, тобто банківські реквізити, а відтак суд може постановити ухвалу про повернення позову у випадку, якщо така сума зазначена в ухвалі про залишення позову без руху, але у встановлений судом строк позивач її не сплатив (доплатив).

Відповідно до пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, проте таке не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Разом з тим, грошова компенсація за невикористану відпустку входить до складу фонду оплати праці, а тому при пред`явленні зазначених вимог позивачі звільняються від сплати судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

Зважаючи на вищенаведене, висновок суду про невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами справи. Більш того, позивачем було надано заяву на виконання ухвали від 22 листопада 2021 року з поясненнями, які вважав достатніми для усунення зазначених в ній недоліків.

За таких обставин, питання про повернення позовної заяви вирішено судом передчасно з порушенням норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до висновку, що відповідно до вимог статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367,374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М.Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 09 лютого 2022 року.