КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 753/17587/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/3100/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В. 28 вересня 2021 року в м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 201784,42 грн.

В обґрунтування позовних вимоги представник позивача посилався на те, що 28 серпня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір, шляхом приєднання відповідача до Умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». На підставі цього позивачем відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач за умовами договору зобов`язався своєчасно повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними. Натомість у відповідача станом на 16 серпня 2021 року має місце прострочення виконання зобов`язання, має місце заборгованість за кредитом в розмірі 174181,95 грн та за сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 27602,47 грн, які позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати у справі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 174181 (сто сімдесят чотири тисячі сто вісімдесят одну) гривню 95 копійок.

В іншій частині в задоволені позву - відмовлено.

Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом та недоведеністю узгодження з позивачем вимог щодо нарахування процентів за користування кредитом.

Не погодилось із вказаним рішення суду АТ КБ «ПриватБанк», представником подано апеляційну скаргу, в якій вона посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що відповідач підписавши анкету-заяву в повному об`ємі приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які опубліковані на сайті банку і постійно доступні до ознайомлення. Також зазначає про те, що відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, що містить умови кредитування та є належним доказом ознайомлення відповідача з умовами кредитування. Таким чином, проценти узгоджені сторонами у запропонованому позивачем та підписаному відповідачем власноруч паспорті споживчого кредиту. Також з банківської виписки чітко прослідковується користування відповідачем коштами та часткове погашення заборгованості. Крім того, відповідачем не спростовано жодними доказами наявність заборгованості за кредитом згідно вказаного правочину.

Таким чином всі умови кредитного договору вважають узгодженими та такими, що підлягають до виконання в примусовому порядку шляхом стягнення коштів.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, що 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, зобов`язався їх виконувати.

Також відповідачемОСОБА_1 21 січня 2019 року був підписаний паспорт споживчого кредитування, який містить умови для декілька видів платіжних карток, декількох видів кредитування на різні суми, із встановленням різних розмірів процентної ставки, що залежать від розміру кредиту (а.с.15-22).

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав копію Анкети-заяви підписаної відповідачем 28 серпня 2018 року, Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» розміщених на сайті: www.privatbank.uaу розділі «Умови та правила», Витяг з тарифів Банку (а.с.13-14,18-67).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 201784,42 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 174181,95 грн; загальна заборгованість за сплатою відсотків за користування кредитом - 27602,47 грн (а.с.5-7).

Довідками банку підтверджуються обставини видачі двох платіжних карт та зміни умов кредитного ліміту (а.с.11,12).

До позовної заяви позивачем долучена виписка по рахунку відкритого на ім`я відповідача, з якої вбачаються обставини використання відповідачем платіжних карт та надання кредиту на суму 174181,95 грн, списання процентів за користування кредитом, баланс по карті станом на листопад 2020 року - заборгованість 201787,42 грн (а.с.8-10).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно із ч.1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 11 цього Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин 2018 рік) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року (в редакції станом на 2018 рік) визначено наступне.

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Статетю 12 цього Закону визначені Умови договору про споживчий кредит.

У договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону.

У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

Статтею 13 цього Закону також передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

В силу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порядку ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 28 серпня 2018 року відповідачем підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій містяться відомості про його персональні дані, паспорт споживчого кредитування для декількох видів кредитування, також ним була надана фотокопія паспорту. З копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та паспорту споживчого кредитування вбачається, що вона не містить будь-яких даних про суму кредиту чи встановлення кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Тобто вказана анкета-заява не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем певних банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Відповідно до даних, наведених позивачем у розрахунку, відповідач має заборгованість перед банком за кредитом в розмірі 174181,95 грн, в цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, і суд апеляційної інстанції не вбачає в цій частині такого порушення норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для виходу за межі апеляційної скарги. А тому в цій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду справи.

Апеляційна скарга позивача містить доводи виключно щодо вирішення судом першої інстанції питання про стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Так, позивач вказує, що відповідач зазначив про знайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті. Разом з тим, умов про строк кредитування, відповідальність, розмір процентної ставки та інших обов'язків анкета-заява не містить. А витяг з визначенням умов кредитування не містить підпису відповідача.

Виходячи з наведених положень чинного законодавства договір про надання споживчого кредиту повинен укладатися у письмовій формі, в ньому мають бути визначені, зокрема, сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, дата видачі кредиту та інше. При цьому, забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту умов кредитування.

Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Відповідно і обставини доведення до споживача всіх обов`язкових умов споживчого кредиту також покладається на кредитодавця.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів, Умов та Правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент їх підписання взагалі містили умови щодо отримання кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших нарахувань, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Посилання позивача на паспорт споживача також не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що паспорт є формою інформації, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит для можливості ознайомлення з умовами кредитування. При цьому клієнту банку може бути запропоновано декілька паспортів споживчого кредиту, які він зобов`язаний підписати. А отже, підписання паспорту споживчого кредиту, де визначено декілька умов надання споживчого кредитування, не є підставою вважати його дані частиною умов кредитного договору. Крім того, після підписання паспорту споживача в 2019 року умови кредитування визначені сторонами в 2018 році змінені не були, так ними не були внесені ні зміни до договору, ні укладення нового договору.

Окрім того, розміри процентної ставки, що визначені у паспорті споживчого кредитування не узгоджується з розмірами процентної ставки, що зазначена у витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та розрахунку заборгованості наданого позивачем, де процента ставка визначена на рівні 37,2 %, 74,7%, річних.

Відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування щодо визначення процентної ставки за користування кредитними коштами та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже, «Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в ПриватБанку» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, не можуть бути застосовані для цілей вирішення цього спору.

Таким чином, в даній справі позивачем не надано доказів на підтвердження обставин узгодження з відповідачем у письмовому вигляді умов надання кредиту, відсутнє, зокрема, визначення дати надання кредиту, розмір процентів за користування ним та сукупної вартості таких банківських послуг.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум, які визначені як заборгованість за процентами по кредитному договору.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук