ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1798/21 Номер провадження 22-ц/814/276/22Головуючий у 1-й інстанції Вінтоняк Н. Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Лобов О.А.

Судді: Дорош А.І., Триголов М.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2021 року (час ухвалення рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту рішення 21 жовтня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, після уточнення вимог просила ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 53 400 грн витрат на тимчасові послуги з організації денного догляду за дитиною, 1 475 грн витрат на медичне обстеження дитини.

В обґрунтування заявлених вимог зазначається, що дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Позивач згідно рішення суду сплачує аліменти на утримання дитини. За станом здоров`я дитина мала проходити медичні обстеження і консультації. Оскільки дитина не може відвідувати загальну школу позивач була вимушена з вересня 2020 року укласти договір з ФОП ОСОБА_4 про надання тимчасових послуг з організації денного догляду за дитиною.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2021 року позов задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 1 475 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено за недоведеністю.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду у відмовленій частині вимог скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що висновок суду першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин, які стосуються стану здоров`я дитини, є необ`єктивним, таким, що суперечить змісту ст.185 СК України

Правом подачі відзиву відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 22 лютого 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Після народження дитина проживає з матір`ю позивачем у справі.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2012 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно висновку лікаря дитячого невролога від 26 квітня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має церебральну дисфункцію, м`язево гіпертонічний синдром в ВББ та паравертебрально, синдром дефіциту запам`ятовування, когнітивні порушення. Рекомендовано лікування, а також помірне фізичне навантаження, плавання, масаж, продовження індивідуального навчання у школі.

У період з 16 березня 2020 року по 14 жовтня 2020 року дитина отримала медичні послуги (аналізи, обстеження, тощо) на загальну суму 3 390 грн.

Згідно висновку комплексної психолого-педагогічної оцінки розвитку дитини від 04 червня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має особливі освітні потреби, у зв`язку з чим навчання рекомендовано здійснювати за типовими або іншими освітніми програмами для дітей з особливими освітніми проблемами; за умов організації інклюзивного навчання: освітня програма закладу освіти, в тому числі типові або інші програми з корекційно-розвитковими складниками для дітей з інтелектуальними порушеннями; надання додаткових корекційно-розвиткових занять (послуг).

Висновком психолога від 29 квітня 2021 року встановлено, що загальний рівень розвитку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає віковій нормі.

01 вересня 2020 року між ОСОБА_1 і ФОП Богодіст укладений договір № 2/20 про надання тимчасових послуг з організації денного догляду за дитиною.

Згідно п.1.1 договору його предметом є надання послуг з тимчасового догляду за дитиною, що включає: догляд, тобто забезпечення базових потреб дитини, відпочинок у разі потреби дитини, дозвілля, розваг та ігор, які відповідають віку та розвитку дитини, можливостей творчої діяльності.

01 липня 2021 року між ОСОБА_1 і ФОП Богодіст укладена додаткова угода до договору від 01 вересня 2020 року, яким сторони змінили п.4.1 договору (валюта платежів) і п.8.5 (строк дії договору).

У період з 01 вересня 2020 року по 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 сплатила за укладеним договором на користь ФО Богодіст 103 410 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення половини коштів, сплачених згідно договору про надання тимчасових послуг з організації денного догляду за дитиною від 01 вересня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені витрати не є додатковими витратами на утримання дитини у розумінні ст.185 СК України.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.11, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Спеціальною нормою, якою врегульовані спірні правовідносини, встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст.185 СК України).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її станом здоров`я. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

У справі, що розглядається, позивач обґрунтовує необхідність додаткових витрат станом здоров`я дитини.

Наявними у справі доказами, які не заперечуються учасниками справи, підтверджується, що дитина має певні порушення інтелектуальної діяльності, а тому рекомендовано здійснювати її навчання за типовими або іншими освітніми програмами для дітей з особливими освітніми проблемами. Разом з тим, зміст договору № 2/20 від 01 вересня 2020 року про надання тимчасових послуг з організації денного догляду за дитиною не дає підстав для висновку, що дитина проходила навчання, яке рекомендоване їй лікарями.

Зміст п.1.1, п.2.1 свідчить про те, що надані ФОП Богодіст послуги полягають у забезпеченні базових потреб дитини, відпочинку у разі потреби дитини, дозвілля, розваг та ігор, які відповідають віку та розвитку дитини, можливостей творчої діяльності (а.с.14 і зворот).

Позивачем суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів про те, що ФОП Богодіст згідно укладеного договору надавала послуги, які обумовлені саме станом здоров`я дитини і були рекомендовані лікарями.

За таких обставин апеляційний суд робить висновок, що позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довела належними і допустимими доказами те, що необхідність сплати коштів ФОП Богодіст за договором від 01.09.2020 року була обумовлена особливими обставинами у розумінні положень ст.185 СК України.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов