Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2022 р. Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Дереклєєвої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та державної допомоги на дітей одиноким матерям,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі ДСЗН) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 68522,48 грн. та державної допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 783,36 грн., а всього в сумі 69 305,84 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.02.2019р. ОСОБА_1 звернулась до ДСЗН для призначення допомоги та на її звернення була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям та допомога на дітей одиноким матерям на період з 01.02.2019р. по 31.07.2019р. та на наступний шестимісячний період з 01.08.2019р. по 31.01.2020р. З метою перевірки цільового використання виплачених коштів позивачем було здійснено перевірку достовірності та повноти надання поданої ОСОБА_1 інформації про доходи. За результатами її проведення виявлено факт надання неповної інформації та недостовірної інформації щодо майнового стану отримувача допомоги.

Так, згідно договору купівлі-продажу від 13.10.2018р. ОСОБА_1 здійснила продаж частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та отримала дохід від продажу в розмірі 168462,00 грн. Проте при зверненні до ДСЗН за призначенням допомоги та подачі декларації про доходи вона не зазначила відомості про отриманий дохід від продажу нерухомого майна в шестимісячний період, що передує місяцю звернення, а отримані доходи від продажу нерухомості не були враховані при здійсненні розрахунку для призначення допомоги, що в свою чергу призвело до неправомірної виплати бюджетних коштів державної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.02.2019р. по 31.12.2019р. на загальну суму 70 268,10 грн. та державної допомоги одиноким матерям за період з 01.02.2019р. до 31.07.2019р. в розмірі 783,36 грн., а всього на загальну суму71051,46 грн.

Посилаючись на положення ст.1166 ЦК та абз.4 п.10, 28 Порядку призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою КМУ №250 від 24.02.2003р., просили стягнути надмірно виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 68522,48 грн. та державної допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 783,36 грн., а всього в сумі 69 305,84 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, про що надіслав письмову заяву, в якій також просив розглядати справу в порядку письмового провадження без присутності сторін.

Відповідачка надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що дійсно їй була призначена державна соціальна допомога на період з 01.02.2019р. по 31.07.2019р. та з 01.08.2019р. по 31.01.2020р. Під час призначення допомоги вона подала усі необхідні документи та повідомила про всі зміни обставин, які можуть вплинути на отриманню нею виплат, зокрема: довідку про реєстрацію місця проживання, договір купівлі-продажу житлового будинку від 05.11.2018р. Вказує, що є багатодітною матір`ю 5 дітей, з якими проживає за однією адресою та сама займається їх вихованням. 30.10.2018р. відповідачкою було відчужено 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 76, 4 кв.м за ціною 168 462,00 грн., а через кілька днів - 05.11.2018р. вона придбала у власність 26/100 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 251 кв.м. за ціною 154 730,00 грн. Тобто вказує, що вона покращила житловий, моральний та соціальний стан своїх дітей, які проживають разом із нею. Фактично вона зробила обмін одного житла на інше. Різниця між проданим та придбаним будинком становить 13 732,00 грн.. Проте вказує, що вона понесла нотаріальні витрати на оформлення двох угод в розмірі 8000,00 грн. Тому під час звернення за призначенням соціальної допомоги прожитковий мінімум її сім`ї не перевищував 10-ти кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї.

Відповідачка та її представник адвокат Романова Л.М. в судове засідання не прибули, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх присутності.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ДСЗН необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в лютому 2019 року зверталася до ДСЗН із заявою встановленого зразка про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомогу на дітей одиноким матерям. У своїй заяві про призначення допомоги ОСОБА_1 вказувала про своє місце проживання: АДРЕСА_2 . Також долучала довідку про склад сім`ї разом із трьома неповнолітніми дітьми за вказаною адресою. Крім цього заявником була подана декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, відповідно до розділу ІІІ якої зазначено про перебування у власності ОСОБА_1 домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Рішенням ДСЗН №197 від 14.02.2019 року ОСОБА_1 було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період з 01.02.2019 року по 31.07.2019 року, яке аналогічним рішенням №682 від 29.08.2019р. було продовжено строк надання допомоги на період з 01.08.2019р. по 31.01.2020р.

Також рішенням ДСЗН від 23.02.2018р. ОСОБА_1 було призначено допомогу сім`ям з дітьми.

Згідно з актом перевірки особової справи №4436 від 26.12.2019р. позивачем було виявлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.12.2019р. виявлено порушення, яке полягало у тому, що заявниця при зверненні 05.02.2019 року не повідомила про продаж будинку АДРЕСА_1 та купівлю будинку АДРЕСА_2 у листопаді 2018 року.

Рішеннями ДСЗН №49/44 та №50/44 від 31.01.2020 року було визнано наявність переплати по особовій справі ОСОБА_1 при виплаті державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.02.2019р. по 31.01.2020 року та при виплаті допомоги на дітей одиноким матеріям з 01.02.2019р. по 31.07.2019р. у зв`язку із виявленням порушення законодавства.

Згідно з протоколами розрахунку надмірно сплачених коштів, які підлягають відшкодуванню, позивачем було встановлено суму надміру виплачених ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з лютого 2019 року по грудень 2019 року в сумі 70 268,10 грн. та допомоги на дітей одиноким матеріям за період лютого 2019 року по липень 2019 року в сумі 783,36 грн.

26 червня 2020 року позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відшкодування надмірно отриманих сум соціальної допомоги.

При вирішенні спору суд керується наступними положеннями законодавства.

Згідно з ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Статтею 4 вказаного Закону (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин в 2019 році), передбачено, що заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї.

Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією податкових органів.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї. Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (в редакції постанови на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі за текстом - Порядок №250) визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

За пунктом 6 Порядку №250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно.

Абзацом 4 пункту 10 Порядку №250 передбачено, що соціальна допомога не призначається у разі, коли особи, які входять до складу малозабезпеченої сім`ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку тощо або оплатили послуги з навчання, будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку тощо (крім житлово-комунальних послуг, у межах норм споживання та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності) в сумі, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї;

Згідно з пунктом 12 Порядку у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк допомога може бути призначена не раніше, ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Також пунктом 25 Порядку №250 передбачено, що Виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється: якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення;

Відповідно до пункту 27 Порядку №250 Контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів.

Органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до п`яти календарних днів з дня надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Для підтвердження даних про доходи (відсутність доходів) використовуються відомості ДФС з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин) державна соціальна допомога не призначається, коли з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї.

Згідно з ч. 2 цієї норми Закону за наявності обставин, передбачених у ч. 1 цієї статті, соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої і вищої освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років).

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону, якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

З аналізу наведених норм права вбачається, що припинення виплати та повернення виплаченої соціальної допомоги з підстав, передбачених абзацом 4 ч.1 ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», можливе за сукупності таких обов`язкових умов:

- особи, які входять до складу малозабезпеченої сім`ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку тощо або оплатили послуги з навчання, будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку тощо (крім житлово-комунальних послуг, у межах норм споживання та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності) в сумі, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї;

- відсутні у сім`ї обставини, передбачені ч. 2 ст. 7 цього Закону;

- необхідність дотримання процедури прийняття рішення місцевою державною адміністрацією про призначення соціальної допомоги у разі, коли є обставини та умови, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону;

- наявність ознак (обставин) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру.

З матеріалів справи та дослідженої особової справи Відповідачки вбачається, що в поданих відповідачкою заяві про призначення допомоги та деклараціях від 05.02.2019 року про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціально допомоги, зазначено, що вона зареєстрована та має у власності будинок по АДРЕСА_2 .

Також при дослідженні судом особової справи Відповідачки (а.с.318-322, 359-360, 382, 385) було виявлено долучення відповідачкою та наявність нотаріально посвідченої копії договору купівлі-продажу части житлового будинку від 05.11.2018 року, відповідно до якого відповідачка стала власником 26/300 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 251,5 кв.м., житловою площею 96,2 кв.м. за ціною 154 730,00 грн., а також договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 13.10.2018р., за яким відповідачка здійснила відчуження належної їй 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 за 168 462,00 грн.

У своєму відзиві відповідачка наполягала, що вона протягом кількох днів зробила обмін належного їй житла шляхом проведення двох угод з метою покращення житлових умов багатодітної сім`ї та фактично не отримувала доходу, який би перевищував 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї.

Також відповідачка стверджувала, що при подачі заяви на призначення допомоги та декларації про доходи вона вказувала про наявність у неї у власності нового будинку АДРЕСА_2 , а також долучала до поданих документів всі копії нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу. Будь-якого факту про обмін будинків вона не приховувала та надала працівнику ДСЗН всі наявні у неї документи.

Досліджуючи вказані договори купівлі-продажу, суд, з огляду на дату їх укладення (протягом місяця), предмету угоди (житлові будинки, площа придбаного є більшою, ніж відчудженого), ціни договору (168 462,00 грн- відчудженого, та 154 730,00 грн - придбаного), а також того, що це є єдиним житлом сім`ї відповідачки, вважає, що відповідачкою ОСОБА_1 фактично було здійснено обмін свого житла шляхом оформлення двох угод (відчудження та купівлі-продажу).

Таку, позицію відповідачки щодо відсутності наміру приховувати відомості про майновий стан та факт обміну будинків, та подання нею всіх існуючих у неї документів (договорів купівлі-продажу), які перебувають в матеріалах особової справи ДСЗН, суд вважає достовірною, підтвердженою матеріалами справи та не спростованою позивачем.

Крім цього, суд враховує, що відповідачка є багатодітною матір`ю, яка на момент звернення за допомогою виховувала трьох дітей віком до 18 років, що є винятковою обставиною, передбаченою ч. 2 ст. 7 Закону, для призначення соціальної допомоги місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах, навіть при умові здійснення покупки будинку на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї.

Як вже було зазначено, що у частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 250 виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

В матеріалах справи наявні відомості про те, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про призначення соціальної допомоги та подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, вказала всі дійсні обставини щодо місця проживання та наявності у неї у власності будинку АДРЕСА_2 , а також продаж перед цим іншого належного їй на праві власності будинку, який фактично вона обміняла на придбаний. Обидва договори купівлі-продажу наявні в матеріалах особової справи відповідачки. З огляду на це судом не встановлено, що відповідачка мала на меті навмисно приховати ці дані для отримання соціальної допомоги.

Отже, враховуючи соціальний та майновий статус сім`ї відповідача, присвоєння відповідачці статусу багатодітної матері (на спірний період часу), наявність на її утриманні 3 неповнолітніх дітей, а також не приховання нею від ДСЗН фактів обміну будинків та дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

До подібних висновків також дійшов Верховний суд у справі № 234/9643/19 в постанові від 25 березня 2020 року, які суд у відповідності до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права під час ухвалення цього рішення.

Таким чином, вказані положення цивільного законодавства та встановлені обставини свідчать та підтверджують добросовісність ОСОБА_1 при подачі всіх наявних у неї документів при призначенні допомоги та відсутність в її діях наміру приховувати інформацію про обмін житла або подавати неповні відомості про її майновий стан відносно нового місця проживання у придбаному нею житлі, а тому відсутні передбачені статтею 1215 ЦК України підстави для повернення сплаченої суми допомоги.

З урахуванням цього у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку із відмовою у позові судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та державної допомоги на дітей одиноким матерям - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні відомості про сторін:

Позивач Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, , місцезнаходження: 87555, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Миру, 70.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2022 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов