01.02.2022 Справа № 696/908/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Білопольської Н.А.,

за участю секретаря Галіневської Р.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що їй на праві приватної власності, яке є непорушним, належить житловий будинок, а незгода відповідача добровільно знятися з реєстрації порушує її права як власника нерухомого майна.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, та просили суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що складні відносини між ним та позивачем, яка є його співмешканкою, перешкоджають йому користуватися будинком. Інтересу до будинку він не втрачав, іншого житла не має, на даний час живе у матері.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши надані матеріали, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловтий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 1030548 (а.с. 6).

У спірному житловому будинку на даний час зареєстровані: позивач, син позивача ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи та наданих в судовому засіданні пояснень сторін, показів свідків, відповідач зареєстрований у спірному будинку як член сім`ї власника житла, оскільки проживав однією сім`єю з позивачем близько 12 (дванадцяти) років (а.с. 1-4, 9, 27-29).

Вказані обставини не заперечувалися позивачем у справі.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Вказана позиція відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц.

За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 761/20452/17, згідно з яким для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені законом строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine»), заява № 30856/03, п. 41.

Виходячи з практики Європейського Суду втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Поняттям житла охоплюються не всі види житлових приміщень, але при цьому поняттям житла охоплюється і те житлове приміщення, у якому особа збирається проживати. Так, у рішенні у справі «Gillow v. United Kingdom» від 24 листопада 1986 року Суд вказав, що заявники, які володіють але не проживають у своєму домі протягом тривалого часу, можуть вважати цей будинок своїм житлом, оскільки вони мали намір туди повернутися і в них зберігається достатній зв`язок зі своєю власністю.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що з осені не проживає у будинку, оскільки між ним та позивачем виникли конфліктні відносини, у зв`язку з чим позивач забрала у нього ключ від будинку і чинить йому перешкоди у користуванні зазначеним житлом. Інтересу до спірного житла не втрачав, оскільки не має іншого житла.

Позивач не заперечувала факт конфліктних відносин з відповідачем, у зв`язку з чим вимагає усунення перешкод у здійсненню нею права власності на нерухоме майно.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні спірним житловим будинком, а тому в даному випадку суд вважає, що відповідач не проживає у будинку з поважних причин, оскільки позбавлений доступу до нього.

При цьому належних доказів на підтвердження факту непроживання відповідача у спірному будинку без поважних причин матеріали справи не містять і таких обставин під час розгляду справи стороною позивача не доведено, як і обставин, що відповідач втратив інтерес до спірного житла.

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено.

Допитані в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку з вересня 2021 року.

У підтвердження заявлених вимог позивачем надано: інформацію з реєстру прав власності на нерухоме майно, лист-відповідь виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 21 вересня 2021 року № 02-09/Л-530 щодо розгляду заяви про зняття з реєстрації особи, довідку виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 20 вересня 2021 року № 1377, що не є належними доказами у справі, адже не підтверджують та не спростовують обставини, які підлягають доказуванню непроживання відповідача у спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин.

Інших доказів позивачем не надано. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Наведене свідчить, що позивачем, який користується правовою допомогою адвоката, не наведено фактичних даних та переконливих доводів, що є його процесуальним обов`язком, непроживання відповідача у спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин та втрату ним інтересу до спірного житла.

При цьому слід зазначити, що втрата права користування житловим приміщенням будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи, а також необхідність та пропорційність такого заходу, позивачем не доведено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 у зв`язку із недоведеністю обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області 30 червня 2003 року, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області 17 січня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.А. Білопольська