Єдиний унікальний номер справи № 469/625/18
Провадження № 22-ц/812/134/22
Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника ОСОБА_3 , переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Константиновською Наталею Павлівною рішення Березанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 14 липня 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Гапоненко Н.О., у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , треті особи Військова частина НОМЕР_2 та Військова частина НОМЕР_3 , про відшкодування матеріальної шкоди,

у с т а н о в и в :

19 червня 2018 року Військова частина НОМЕР_1 пред`явила до ОСОБА_2 зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

28 квітня 2017 року о 10.15 годині на автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ на 68 км +500 м в районі с. Новофедорівка Березанського району Миколаївської області, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_4 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mazda 626», номерний знак НОМЕР_5 , допустив зіткнення з військовим автомобілем «КРАЗ-6322» під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «КРАЗ-6322» отримав механічні пошкодження.

Вказаний автомобіль надійшов до військової частини НОМЕР_1 10 липня 2015 року, 13 квітня 2018 року відповідно до акта технічного стану від 13 квітня 2016 року 33321 та атестата автомобільної техніки військової частини НОМЕР_2 від 14 листопада 2017 року №3 переданий до військової частини НОМЕР_2 , яка є підпорядкованим підрозділом військової частини НОМЕР_1 по автомобільній та бронетанковій службі та перебуває на забезпеченні військової частини НОМЕР_1 ; автомобіль «КРАЗ-6322» знаходиться на бухгалтерському обліку у військовій частині НОМЕР_1 , нестача його пошкоджених запчастин облікована у книгах обліку нестач та обліку втрат військової частини НОМЕР_1 .

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року відповідача визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу 340 гривень.

Посилаючись на викладені обставини, та на те, що відповідачем завдано шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 , розмір якої підтверджується довідкою розрахунком №35/ас, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 251 705,40 гривень та судовий збір.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду у розмірі 251 705,40 гривень та судовий збір у розмірі 3 775,58 гривень, а всього - 255 480 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 98 копійок.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Константиновську Н.П., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням чинного законодавства, просив рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи та представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено викладені у позовній заяві обставини та підтверджено належними доказами завдана відповідачем матеріальна шкода, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає не вірними, не обґрунтованими й не законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Рішення суду 1 інстанції не у повній мірі відповідає виписаному.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 , лейтенант ОСОБА_2 , призначений наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 28 лютого 2015 року №134 на посаду начальника речової служби тилу військової частини польова пошта НОМЕР_4 та зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважається таким, що з 02 березня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т. 1 а.с. 49).

28 квітня 2017 року о 10.15 годині на автошляху М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 68 км. + 500 м., ОСОБА_2 керуючи автомобілем Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_8 кт військовий номер НОМЕР_9 , не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з невстановленим вантажним авто, після чого транспортний засіб продовжив самовільний рух та виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з транспортним засобом КРАЗ, державний номерний знак НОМЕР_10 , який рухався в зустрічному напрямку по зустрічній смузі, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пунктів 2.3Б, 13.1 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАп

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т. 1 а.с.23).

Зазначений транспортний засіб КРАЗ був у користуванні військової частини НОМЕР_2 , проте знаходиться на балансі військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №411 від 25 травня 2018 року до Книги обліку нестач військової частини НОМЕР_1 внесено суму нестачі майна автомобільної та бронетанкової служби у розмірі 251 705 гривень 40 копійок (т.1 а.с. 6-7, 32-35).

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №86 від 28 квітня 2017 року складено акт службового розслідування від 29 травня 2017 року №1290, з якого вбачається, що в результаті скоєного відповідачем правопорушення автомобіль КРАЗ-6322 військовий номер НОМЕР_10 отримав механічні ушкодження у вигляді пошкодження бампера переднього 1 шт., коробки роздавальної 1 шт., поперечки №1 рами 1 шт., радіатора 1 шт., тяги повздовжньої рульової 1 шт., тяги рульової трапеції 1 шт., капоту 1 шт., крила переднього правого 1 шт., переднього моста 1 шт., карданного валу 1 шт., амортизатора А1-300/475 1 шт., фари Wessem 1 шт., дзеркала зовнішнього виду широкого кутового 1 шт., скла вітрового вікна 1 шт., підігрівача з комплектом 1 шт., які мають бути встановленим порядком списані та замінені (т.1 а.с. 8, 9-19).

Вказані пошкодження та недостача зафіксовано у книзі обліку втрат військового майна автомобільної та бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с.34-35).

Згідно Довідки-розрахунку 35/ас підтверджено нестачу майна автомобільної та бронетанкової служби автомобіля КРАЗ-6322, виявленого під час інвентаризації у військовій частині НОМЕР_1 станом на 18 травня 2017 року, сума нестачі становить 251 705 гривень 40 копійок (т.1 а.с.19).

Відповідно до наряду № 158; акта технічного стану вантажного автомобіля "КРАЗ-6322-0000016-02" №116а шасі № НОМЕР_11 від 10 липня 2015 року, акта технічного стану вантажного автомобіля "КРАЗ-6322" шасі № НОМЕР_11 в/н НОМЕР_12 та атестата автомобільної техніки, вказаний автомобіль перебуває на обліку позивача та був переданий до військової частини НОМЕР_2 , що є підпорядкованим підрозділом військової частини НОМЕР_1 по автомобільній та бронетанковій службі, тобто саме позивач є особою, майну якої заподіяна шкода діями відповідача (т.1 а.с. 25-29, 30-31).

Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,завдану їхнім працівником підчас виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, транспортний засіб КРАЗ, який 28 квітня 2017 року був учасником ДТП та знаходився на балансі військової частини НОМЕР_1 , не мав полісу добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, як і не мав такого ж страхування автомобіль Мазда 626.

Згідно інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Миколаївській області від 20 січня 2022 року за вих.№31/158, транспортний засіб Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_2 , з 23 вересня 2003 року і по теперішній час зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент реєстрації мешкав за адресою АДРЕСА_3 (т.2 а.с. 125 зворот).

На запит апеляційного суду, щодо наявності дорожнього листа на транспортний засіб Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_2 , з вини якого 28 квітня 2017 року сталася ДТП, військової частиною НОМЕР_3 надана відповідь про його відсутність, оскільки термін їх зберігання становить 6 місяців.

Як вбачається з відповіді військової частини НОМЕР_3 від 18 січня 2022 року №0693/34А/8, транспортний засіб Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_5 , військовий номер НОМЕР_9 номер кузова НОМЕР_13 , був взятий на тимчасовий облік військової часини польова-пошта НОМЕР_4 на підставі договору позички транспортного засобу, для виконання завдань у зоні АТО №37 від 18 серпня 2016 року та використовувався на підставі наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ від 01.03.2015 року №84ОГ (т.2 а.с. 122).

Згідно інформації наданої військовою частиною НОМЕР_3 , старшого лейтенанта ОСОБА_2 , начальника речової служби, відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 15 березня 2017 року №48 звільнено в запас, через службову невідповідність і лише 23 квітня 2018 року відповідача виключено зі списків особового складу частини. 24 квітня 2018 року він здав посаду і справи та убув із військової частини (т.1 а.с. 49, 50, 51).

Виходячи із викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_2 станом на 28 квітня 2017 року (дата вчинення ДТП) був військовослужбовцем, мав звання старшого лейтенанта та перебував у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_3 що знаходиться у м. Бахмут, Донецької області, та займав посаду начальника речової служби.

Отже, у справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування збитків, завданих ОСОБА_2 державі під час проходження військової служби, що виконував військове завдання на автомобілі Мазда 626, військовий номер НОМЕР_9 номер, який військова частина НОМЕР_3 використовувала на підставі договору позички.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів відповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення майнової шкоди, позивач зазначив, що військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_4 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mazda 626», номерний знак НОМЕР_5 , допустив зіткнення з військовим автомобілем «КРАЗ-6322» під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобіль «КРАЗ-6322» отримав механічні ушкодження. Такими діями, через особисту неправомірну бездіяльність під час проходження військової служби ОСОБА_2 , завдав шкоду державі, в особі військової частини НОМЕР_1 , оскільки вказаний військовий КРАЗ знаходився на їх балансі.
Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

У зазначеній нормі встановлені загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою під час виконання трудових обов`язків. Це є одним з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності є юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.

Тобто належним відповідачем у справі про стягнення матеріальної шкоди у справі, що переглядається, має бути військова частина НОМЕР_3 , як роботодавець ОСОБА_2 .

Проте, суд першої інстанції вказаного не врахував, та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 .

З урахуванням того, що у цій справі позовних вимог до військової частини НОМЕР_3 не пред`явлено, а підстави для заміни неналежного відповідача поза межами строку встановленого частиною третьою статті 51 ЦПК України відсутні, у задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, необхідно було відмовити з підстав пред`явлення вказаних позовних вимог до неналежного відповідача.

За таких обставин оскаржене рішення суду першої інстанції слід скасувати, та ухвалити у справі постанову, якою відмовити військовій частині НОМЕР_14 у задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 , з підстав пред`явлення такого позову до неналежного відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 663 гривень 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Константиновською Наталею Павлівною, задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської областівід 14 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У позові військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , треті особи Військова частина НОМЕР_2 та Військова частина НОМЕР_3 , про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 663 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

О.В. Локтіонова

________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.