Справа № 175/757/21
Провадження № 2/175/253/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 лютого 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.

за участю секретаря - Варави О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Слобожанське Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, приватний виконавець виконавчий округ Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, за участі третіх осіб, у якому просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 18.06.2007 р. позивачка уклала з АКІБ «Укрсиббанк» кредитний договір №0 для придбання автомобіля Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 , який, після купівлі передала банку у заставу. В лютому 2009 року позивачка отримала вимогу про дострокове погашення кредиту, у зв`язку з несвоєчасним погашенням щомісячних платежів, з вимогою сплати повної суми кредитних коштів протягом 30 днів.

У липні 2009 року АКІБ «Укрсиббанк» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення всієї заборгованості за кредитним договором №0 від 18.06.2007р., яка станом на 30 липня 2009 року становила 103 706, 83грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2010 у справі №2-1632/10, позов задоволено у повному обсязі. Однак, за апеляційною скаргою позивачки, Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 16.02.2011 р. зменшив суму боргу до 67 830,77 грн.

В ході виконавчого провадження № 48170532 Відділом ДВС Дарницького району м. Києва на користь АКІБ «Укрсиббанк» було в повному обсязі стягнуто суму боргу в сумі 67 830,77грн., на підставі чого, державним виконавцем 17.06.2016 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №48170532.

Між тим, 05.02.2021 позивачка отримала постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А., ВП №64263156 від 25.01.2021 про відкриття провадження щодо стягнення з неї боргу у розмірі 354 752,86 грн. В постанові зазначено, що Приватним виконавцем розглянуто заяву стягувача TOB «Росвен Інвест Україна» () про примусове виконання по виконавчому напису № 263 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. 11 січня 2021 року.

Після отримання від приватного виконавця копію виконавчого напису №263 виданого 11.01.2021, позивачці стало відомо, що відповідач набув нібито право-вимоги боргу від неї за кредитним договором №0 від 08.06.2007 в ПАТ «Дельта-Банк», який, а 08.12.2011 нібито набув право вимоги за зазначеним кредитним договором в АКІБ «Укрсиббанк».

Таким чином позивачка вважає, що вчинений виконавчий напис № 263 виданий 11.01.2021, є неправомірним, вимоги TOB «Росвен Інвест Україна» до неї щодо стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 18.06.2007 безпідставними, а дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. незаконними.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій прохає слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Надала заперечення (відповідь) на пояснення відповідача у якому зазначила, що відповідач не скористався своїм правом для надання відзиву на позов, а надав письмові пояснення. Також відповідачем не надано жодного заперечення щодо предмету позову та доказів, які б спростовували його обставини, а саме доказів повідомлення про існування боргу або вимоги про його сплату. Водночас позивачка звертає увагу, що заставне майно 09 грудня 2015 року було реалізовано через аукціон СЕТАМ, в рахунок повного погашення за рішенням суду на користь АТ «Укрсиббанк».

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи.

21 травня 2021 року представником відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна» надано до суду письмові пояснення, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 18 червня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є АТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту на заставу майна №0. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язується надати позивачу, а позивач зобов`язується прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 14 990,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначних цим договором. у забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов`язань позичальника за даним договором позичальник передає в заставу, а банк приймає рухоме майно, вказане в розділі 2 цього договору, в порядку передбаченому цим договором. Згідно п.2 в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позивальника по вказаному кредитному договору, передано в заставу майно: марка Hyundai, модель Getz, рік випуску 2007, номери агрегатів: кузов НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 . 19 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір 3991/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна», а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договором №0 від 18 червня 2007 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 . Представник відповідача вважає, що приватному нотаріусу були надані всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також, представник відповідача зазначив, що виконавчий напис вчинено в межах визначених ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» строках, а тому твердження позивача про пропущення строків позовної давності є безпідставними, та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивачки щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статтей 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено в судовому засіданні, предметом спору є виконавчий напис, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. № 263 від 11 січня 2021 року про стягнення суми боргу в розмірі 354 752,86,38 грн., який знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка В.А.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсіббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 103 706 грн. 83 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2011 року змінено рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року, зменшено стягнуту суму заборгованості за кредитним договором до 67 830 грн.77 коп.

На підставі зазначеного рішення видано Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 23 квітня 2010 року виконавчий лист №2-1632 2010 року (арх. 2374/10) про стягнення 67 830 грн. 77 коп. боргу з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «УкрСиббанк».

Згідно постанови головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Процом В.С. від 25 березня 2016 року у виконавчому провадженні №48170532 постановлено зняти арешт з автомобіля Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 , накладений постановами державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ №41051348 від 05 грудня 2013 року, №34429153 від 28 вересня 2012 року, №43833852 від 17 червня 2015 року.

Постановою державного виконавця від 17 червня 2016 року у ВП №48170532 постановлено закінчити виконавче провадження та припинити чинність арешту майна боржника у зв`язку із виконанням рішення суду в повному обсязі, п/д№2242 від 17.06.2016.

Відповідно до договору №991/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» відступив, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набув право вимоги за кредитним договором до боржників.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Позивач звертаючись до суду з позовом зазначав, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки зазначений виконавчий напис вчинено щодо вимог, які є спірними. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками сторони відповідача, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача. Крім цього, вказана сума заборгованості погашена ним у повному обсязі.

При цьому, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова).

Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999року №1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 908,00 грн. за звернення до суду з позовною вимогою немайнового характеру та 454,00 грн. за звернення з заявою про забезпечення позову. Вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору у розмірі 681,00 грн. задоволенню не підлягають, так як позивач сплатила дану суму у надмірному розмірі.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265-279, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, приватний виконавець виконавчий округ Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис №263 від 11.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 354 752,86 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1368,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М.Новік