Справа№592/8833/21
Провадження №2/592/211/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

16.07.2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ейсмонт Євген Анатолійович звернувся до Ковпаківського районного суду суду м. Суми з позовом до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, із змісту якого вбачається, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, інвалідом 3 війни групи, і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх захисту" позивач має право одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років, починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зазначені позики надаються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку надання позики ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 08.05.2019 року. Порядок визначає механізм надання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок, передбаченої ст. ст. 12-16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" . Право на отримання позики мають учасники бойових дій (ст. 6 Закону) , особи з інвалідністю внаслідок війни (ст. 7 Закону) , учасники війни (ст. 9 Закону) , особи, на яких поширюється чинність Закону (ст. 10 Закону) , та особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (ст. 11 Закону) . Позика надається банками на умовах, визначених договором. Позика надається у національній валюті та погашається протягом 10 років, починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва або згідно з договором. Банки розглядають звернення осіб, зазначених у п. 2 цього Порядку, за наявності в них посвідчення, зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" (ЗП України, 1994 рік, № 9, ст. 218) . Розміри позики визначаються банками. Відсотки за користування позикою сплачуються відповідно до укладеного договору. Реалізуючи своє право на одержання позики, позивач звернувся з листом до відповідача, в якому він просив: - надати позику згідно п. 19 ст. 13 Закону та Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.2019 року № 449; - в разі відмови у наданні позики просив надати письмові аргументовані роз`яснення з посиланням на чинні нормативно-правові акти; - повідомити від чого саме залежить сума позики (нижня та верхня межа) ; - зазначити необхідний перелік документів необхідний для отримання позики, строк подачі та їх розгляд; - надати копію договору, іншого документу умов позики; - відповідь з необхідними документами просив надати письмово у визначений законом строк на власну адресу. У відповідь на своє звернення він отримав лист від відповідача, в якому відповіді по суті на його питання надано не було. Відповідно до ч. 1 ст 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Ст. 56 цього ж Закону передбачено що клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати серед іншого таку інформацію: - перелік послуг, що надаються банком; - ціну банківських послуг; - іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг. Позивач вважає, що дана вимога нормативно-правового акту відповідачем не дотримана. Надана відповідь банку не містить відповідей по суті на питання порушені позивачем у своєму листі. Подібний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 826/16176/16, провадження № К/9901/33822/18, який має бути врахований судом першої інстанції під час розгляду даного позову (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88655313) . Згідно ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Згідно з практикою ЄСПЛ поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (п. 39 рішення у справі "C.G. та інші проти Болгарії" ("С. G. and Others v. BULGARIA") , заява № 1365/07; п. 170 рішення у справі "Олександр Волков проти України" , заява № 21722/11) . У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав про те, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (п. п. 31-32 рішення від 11.11.1996 року у справі "Кантоні проти Франції" ("CANTONI v. FRANCE" ) , заява № 17862/91; п. 65 рішення від 11.04.2013 року у справі "Вєренцов проти України" , заява "№ 20372/11) . Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19, який має бути врахований судом першої інстанції під час розгляду даного позову (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87640679) . Ч. 4 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) , встановленою у додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа) . Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту. Ч. 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо) ; 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана) , порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування; 7) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності) , а також орієнтовна вартість таких послуг; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися) ; 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а також про право кредитодавця та/або нового кредитора залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу. Ч. 9 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредиту паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача) . Вочевидь надана відповідь відповідачем вказаним вимогам закону не відповідає. У зв`язку з чим позивач вважає, що порушені його права як споживача та вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права. Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Факт проживання за вказаною адресою підтверджується витягом з протоколу № 2 від 16.01.2020 року. Крім того, позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. В досудовому порядку спір не вирішувався, іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав до відповідача не подавав. Оригінали документів доданих до позову в наявності у позивача. Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" та вимог ч. 4 ст. 175 ЦПК України позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 та посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_2 копію, яких він додає до даного позову. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 5 ЦПК України; ст. 56 Закону України "Про банки та банківську діяльність" ; ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" , він просив: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду, розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження. 2. Визнати неправомірною відмову відповідача надати відповідь по суті на звернення позивача від 16.02.2021 року. 3. Зобов`язати відповідача надати відповідь по суті на звернення позивача від 16.02.2021року з урахуванням вимог, встановлених ст. 56 Закону України "Про банки та банківську діяльність" , ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" . 4. Покласти судові витрати на відповідача (вхідний № 26727/21 від 16.07.2021 року) (а. с. 1-5) .

03.09.2021 року представниця відповідача адвокат Полфьорова Яна Володимирівна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми письмові пояснення по справі № 592/8833/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії. АТ КБ "ПриватБанк" заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 15 ЦПК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 2 ЦПК України) . Аналіз вказаних норм матеріального та процесуального права дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь-яке право особи, а саме порушене. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила. Відповідно до змісту положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним: 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові № 6-951-цс16 від 24.05.2017 року, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні правовідносини. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріпленні законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі його порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду віт 05.05.2020 року в справі № 750/3917/17, провадження № 14-24цс20 вказано про те, що особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У постанові Верховного Суду від 03.08.2020 року у справі № 167/867/17, провадження № 61-17092св18 зроблено висновок про те, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, відповідно до ст. 10 Закону України "Про споживче кредитування" до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець зобов`язаний, використовуючи свої професійні можливості, оцінити кредитоспроможність споживача, враховуючи, зокрема, строк, на який надається споживчий кредит суму кредиту, а за потреби - доходи споживача та мету отримання кредиту. Оцінка кредитоспроможності споживача здійснюється на підставі достатньої інформації, отриманої від споживача, та, за необхідності, на основі інформації, законно отриманої з інших джерел. Під час прийняття рішення банк керується ст. 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" , в якій наголошується на тому, що банк зобов`язаний при наданні кредитів дотримуватися основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, дотримуватися встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. В банку з метою підвищення надійності та стабільності банківської системи, розроблені та діють внутрішні документи, за якими встановлюється оцінка рівня ризику за кожною кредитною операцією з урахуванням фінансового стану позичальника, встановлені основні вимоги до потенційних позичальників банку. Відповідно до вказаного, при зверненні клієнта, банк приймає рішення про можливість та умови кредитування в кожному випадку окремо. В разі відмови на оформлення кредиту, АТ КБ "ПриватБанк" не повинен сповіщати клієнта про причину відмови. Надання кредиту є договірними відносинами між банком та клієнтом, що врегульовано ст. 627, 628 ЦК України. Отже позивачем не надано доказів порушення його прав. З огляду на таке, АТ КБ "ПриватБанк" не порушував прав позивача. До того ж позивачем неправильно обрано спосіб захисту права, що є самостійною підставою для відмови у позові, адже фактично банком розглянуто звернення позивача та надана обґрунтована відповідь. З огляду на вищевикладене вона просила: 1. Прийняти письмові пояснення та долучити до матеріалів справи. 2. Судове засідання, що призначено на 09.09.2021 року на 14 годину 00 хвилин, провести без участі представника банку. 3. Позов залишити без задоволення (вхідний № Еп-12244 від 03.09.2021 року) (а. с. 22, 23) .

17.01.2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ейсмонт Євген Анатолійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду суду м. Суми відповідь на відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії. У зв`язку з надходженням відзиву на позовну заяви позивач при вирішенні справи просить врахувати наступне. Ст. 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив) ; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Ст. 178 ЦПК України визначено у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Відповідно до вимог ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи той факт, що у зв`язку із закінченням значного проміжку часу відповідач відзив на позовну заяву не подав, позивач вважає відсутніми заперечення проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Ст. 56 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачений безумовний обов`язок на вимогу клієнта банку надавати інформацію, в тому числі, але не виключно інформацію щодо перелік послуг, що надаються банком, ціну банківських послуг, іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг. Наявність інформації на сайті банку не позбавляє банк обов`язку надавати вичерпну інформацію на вимогу клієнта. На сайті банку наявна інформація щодо кредитування відповідачем приватних осіб. В той же час відповідь банка позивачу не містить інформації по суті звернення позивача, з урахуванням вимог, передбачених ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та ч. 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" . Відповідь банку носить загальний характер, в ній не зазначено конкретно, чи надається АТ "ПриватБанк" позика відповідно до п. 19 ч. 1 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом десяти років, починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Якщо така позика надається банком, не зазначені умови її надання, а у випадку, якщо AT "ПриватБанк" не надає такий вид позики, не надане відповідне роз`яснення, чому не надається. З урахуванням зазначеного в позовній заяві, викладеного вище, письмових доказів, наявних в матеріалах справи він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (вхідний № 1575 від 17.01.2022 року) (а. с. 36) .

18.01.2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ейсмонт Євген Анатолійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду суду м. Суми заяву, в якій він просив розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, проводити за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (вхідний № 1799 від 18.01.2022 року) (а. с. 43) .

Ознайомившись із позовною заявою, письмовими поясненнями, відповіддю на відзив, перевіривши та дослідивши письмові докази справи, суд дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю внаслідок війни надаються такі пільги - одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом десяти років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зазначені позики надаються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку надання позики ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 08.05.2019 року, Порядок визначає механізм надання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок, передбаченої ст. ст. 12-16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" .

Право на отримання позики мають учасники бойових дій (ст. 6 Закону) , особи з інвалідністю внаслідок війни (ст. 7 Закону) , учасники війни (ст. 9 Закону) , особи, на яких поширюється чинність Закону (ст. 10 Закону) , та особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (ст. 11 Закону) .

Позика надається банками на умовах, визначених договором.

Позика надається у національній валюті та погашається протягом 10 років, починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва або згідно з договором.

Банки розглядають звернення осіб, зазначених у п. 2 цього Порядку, за наявності в них посвідчення, зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302.

Розміри позики визначаються банками. Відсотки за користування позикою сплачуються відповідно до укладеного договору.

16.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся з листом до відповідача, в якому просив надати позику згідно п. 19 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.2019 року № 449; просив прийняти рішення та письмово повідомити його. У разі відмови ОСОБА_1 просив пояснити причину відмови, чому відсутня така позика у банку; причини невиконання постанови КМУ від 08.05.2019 року № 449; яку суму позики він може отримати і на яких умовах (а. с. 6, 7) .

У відповідь на своє звернення ОСОБА_1 отримав відповідь від акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" , в якій зазначено про те, що у своїй діяльності АТ КБ "ПриватБанк" керується виключно вимогами чинного законодавства України. З умовами кредитування, які пропонуються банком, можливо ознайомитись на офіційному сайті АТ КБ "ПриватБанк" за посиланням https://privatbank.ua/ . Відповідно до ст. 10 Закону України "Про споживче кредитування" до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець зобов`язаний, використовуючи свої професійні можливості, оцінити кредитоспроможність споживача, враховуючи, зокрема, строк, на який надається споживчий кредит, суму кредиту, а за потреби - доходи споживача та мету отримання кредиту. Оцінка кредитоспроможності споживача здійснюється на підставі достатньої інформації, отриманої від споживача, та, за необхідності, на основі інформації, законно отриманої з інших джерел. Під час прийняття рішення банк керується ст. 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" , в якій наголошується, що банк зобов`язаний при наданні кредитів дотримуватися основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, дотримуватися встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Банку з метою підвищення надійності та стабільності банківської системи, розроблені та діють внутрішні документи, за якими встановлюється оцінка рівня ризику за кожною кредитною операцією з урахуванням фінансового стану позичальника, встановлені основні вимоги до потенційних позичальників банку. Відповідно до вказаного, при зверненні клієнта, банк приймає рішення про можливість та умови кредитування в кожному випадку окремо. В разі відмови на оформлення кредиту, АТ КБ "ПриватБанк" не повинен сповіщати про причину відмови (а. с. 8, 9) .

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Ч. 2 ст. 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банк зобов`язаний мати власний веб-сайт та розміщувати на ньому інформацію, визначену законами, нормативно-правовими актами Національного банку України, а також нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку.

Так, дійсно клієнт банку має право ознайомитися з інформацією на веб-сайті банку.

Ч. 1 ст. 56 Закону "Про банки і банківську діяльність" зобов`язує банки на вимогу клієнта надати серед іншого таку інформацію: перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг.

Однак, ця вимога нормативно-правового акту АТ КБ "ПриватБанк" не дотримана. Надані відповіді банку не містять відповідей по суті на питання, порушені позивачем у своїх зверненнях, а саме: щодо надання позики відповідно до п. 19 ч. 1 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" .

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною нормою (паспорт споживчого кредиту) , встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа) . Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту.

Ч. 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено: Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо) ; 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана) , порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування; 7) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності) , а також орієнтовна вартість таких послуг; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися) ; 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Відповідь банку носить загальний характер, в ній не зазначено конкретно, чи надається АТ КБ "ПриватБанк" позика відповідно до п. 19 ч. 1 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом десяти років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Якщо така позика надається банком, не зазначені умови її надання, а у випадку, якщо АТ КБ "ПриватБанк" не надає такий вид позики, не надане відповідне роз`яснення, чому не надається.

Представниця відповідача взагалі не надала суду будь-яких належних, допустимих та переконливих доказів на спростування позовних вимог позивача.

Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що діями відповідача порушені права позивача, як споживача, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Суд вважає необхідним визнати неправомірною відмову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" надати відповідь по суті на звернення ОСОБА_1 від 16.02.2021 року та зобов`язати відповідача надати йому відповідь по суті на його звернення у з урахуванням вимог, встановлених ст. 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" .

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати неправомірною відмову відповідача надати відповідь по суті на звернення позивача від 16.02.2021 року.

Зобов`язати відповідача надати відповідь по суті на звернення позивача від 16.02.2021 року з урахуванням вимог, встановлених ст. 56 Закону України "Про банки та банківську діяльність" , ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" .

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Суддя І.Г. Бичков