637/1087/21
№ 2/637/34/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2022 року смт. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Бутрик Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку. Також просить стягнути на свою користь витрати зі сплати судового збору.

І. Стислий виклад позицій сторін.

Як підставу зазначено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У будинку проживають семеро людей, зокрема, позивач зареєстрована з 15.10.2008 зі своїми дітьми, а також відповідачі ОСОБА_2 , зареєстрований 06.10.2010 та ОСОБА_3 , що зареєстрована 26.12.2016. Відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад рік без поважних причин, про що складено відповідний акт.

Відповідачі не сплачують комунальні платежі за утримання житла, участі не беруть, особистих речей в будинку не мають, взагалі будинком не цікавляться. Перешкод у користуванні житловим приміщенням будь хто відповідачам не чинив. Позивачу відомо, що відповідачі на даний час постійно мешкають за іншою адресою.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 24.11.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 20.12.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву по розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 до суду також не з`явився, надав заяву по розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки чи зміну місця проживання у передбаченому законом порядку суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності, письмовий відзив на позов не надала, однак належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи згідно зворотному поштовому повідомленню.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи не безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

У відповідності до вимог ст.ст. 316, 328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.10.2008 ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 8-10/.

Згідно акту про не проживаючих осіб в житловому приміщенні від 21.10.2021 ОСОБА_2 з 06 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає за місцем реєстрації по теперішній час /а.с. 11/.

Відповідно до довідки від 26.10.2021 № 307, виданої громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Шевченківської селищної ради на підставі акту обстеження про підтвердження факту не проживання особи за місцем реєстрації ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 13/.

Згідно акту про не проживаючих осіб в житловому приміщенні від 21.10.2021 ОСОБА_3 з 26 грудня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає за місцем реєстрації по теперішній час /а.с. 12/.

Відповідно до довідки від 26.10.2021 № 306, видної громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Шевченківської селищної ради на підставі акту обстеження про підтвердження факту не проживання особи за місцем реєстрації ОСОБА_3 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 14/.

Згідно витягу № 13-219/22-17 від 25.10.2021 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 /а.с. 15/.

ІV. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду.

Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Позивач є власником житлового будинку, де зареєстровані відповідачі, які не є власниками нерухомого майна. Предметом позову є визнання відповідачів таким, що втратили право користування житлом у зв`язку з не проживанням в ньому більше одного року.

Отже, на встановлені правовідносини поширюються норми статей 64, 156 ЖК України, статті 405 ЦК України.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, тільки наявність перешкод у користуванні житлом з боку його власника унеможливлює визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Викладене узгоджується з постановою Верховного Суду № 621/795/17 від 27.12.2018)

Що стосується позовних вимог в частині примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку за спірною адресою, то в даному випадку ці вимоги є передчасними, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом вже є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, у зв`язку з чим вимоги позову в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що є правові підстави для часткового задоволення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 200, 206, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 316, 328, 391 Цивільного кодексу України, ст. 71, 72, 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн., з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

Суддя

Н.І. Островська