Справа №443/31/22
Провадження №2-о/443/18/22
РІШЕННЯ

іменем України

11 лютого 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (заявниця) подала до суду заяву, заінтересованою особою в якій зазначено Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), в якій просить встановити факт смерті її дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Феодосія, Республіка Крим, у віці 32 роки.

В обґрунтування заяви покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її дочка ОСОБА_2 померла у лікарні в м. Феодосія, а похована була у м. Жидачів на міському цвинтарі. На її заяву від 21.12.2021 Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області повідомив, що медичні документи та свідоцтво про смерть, видані діючими сьогодні органами за фактом смерті дочки, не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах ДРАЦС Міністерства юстиції України. Встановлення зазначеного юридичного факту необхідно їй для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України та належного оформлення спадщини після смерті дочки.

Заінтересована особа правом на подання відзиву не скористалася.

Заявниця у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляду справи за її відсутності та підтримання заяви.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності згідно чинного законодавства.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Заявницею подано заяву про розгляду справи за її відсутності та підтримання заяви (а.с.26)

Заінтересованою особою подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.25).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 10.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с.20-21).

Суд, з`ясувавши обставини, на які заявниця посилається як на підставу заявлених вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що заява підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Жидачів Львівської області і її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до довідки про смерть №С-02655 від 24.09.2021 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.09.2021, виданих Феодосіївським міським відділом записів актових цивільного стану Департамента записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Феодосія, Республіка Крим, Російська Федерація (а.с.6, 7).

З листа Жидачівського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) від 21.12.2021 вбачається відмова ОСОБА_1 у реєстрації смерті ОСОБА_2 на території України та не легітимність документів, виданих органами, створеними на тимчасово окупованій території України (а.с.9).

Згідно з договором дарування від 27.12.2003, зареєстрованого в реєстрі за №6194, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.01.2004, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності (по 1/3) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а.с.11, 12).

Зміст правовідносин.

Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із смертю дочки заявниці на тимчасово окупованій території України та відмовою відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявниці у реєстрація смерті дочки заявниці.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI), Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, за заявами громадян України (далі - Правил).

Так, приписами статті 4 Закону № 1207-VII встановлено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з положеннями статті 9 Закону № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (стаття 18 Закону № 1207-VII).

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 Закону № 2398-VI, смерть підлягає державній реєстрації.

Нормою частини 1 статті 17 Закону № 2398-VI передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з пунктом 3 Розділу І Правил, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 підрозділу 5 «Державна реєстрація смерті» Глави ІІІ Правил, підставою для державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади, у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану, тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (абзац 2 частини 1 статті 317 ЦПК України).

Крім цього, суд застосував норми статей 293, 294 та 317 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

З огляду на положення частини 4 статті 10 ЦПК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), зазначив, що ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Cyprus v. Turkey», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами, установами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Також, суд зважає на роз`яснення, викладені в пунктах 1, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки про смерть №С-02655 від 24.09.2021 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.09.2021, виданих Феодосіївським міським відділом записів актових цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Феодосія, Республіка Крим.

Оскільки м. Феодосія, Республіки Крим є тимчасово окупованою територією України, тому в силу положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вказані вище документи, які засвідчують факт смерті ОСОБА_2 , є недійсним та не створюють жодних правових наслідків.

Водночас, аналізуючи зазначені документи, суд зауважує, що в матеріалах справи наявні належним чином завірені їх копії, оригінали яких знаходяться у заявниці, і відсутні підстави вважати, що викладена в цих документах інформація є недостовірною.

Більше того, суд зважає на те, що в інший, аніж як у судовий спосіб, встановити факт смерті доньки заявниця позбавлена можливості, оскільки вичерпала усі можливі позасудові способи врегулювання цього питання.

Відтак, суд доходить переконання, зважаючи на достатність фактичних даних у їх сукупності, про наявність обґрунтованих підстав для встановлення факту смерті доньки заявниці ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, а саме: у м.Феодосія, Республіка Крим.

Також, суд зауважує, що встановлення факту смерті дочки заявниці на тимчасово окупованій території України породжує для заявниці юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди в реєстрації смерті померлої особи в уповноваженому державному органі України та надасть можливість належним чином оформити спадщину після її смерті.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що заяву слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Жидачів Львівської області, 23.09.2021 на тимчасово окупованій території України - у місті Феодосія, Республіка Крим.

Допустити негайне виконання цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Дата складення повного судового рішення - 11 лютого 2022 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів