ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2135/22 Справа № 182/820/19 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони справи:

скаржник- ОСОБА_1

боржник- ОСОБА_2

суб`єкт оскарження-державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Баранова Юлія Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2021 року, винесену суддею Рунчевою О.В. у м.Нікополі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 20 серпня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Баранової Ю.В.

Просила суд: визнати дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Баранової Ю.В., щодо включення, прийнятих від ОСОБА_2 квитанцій від 14.04.2020 року №8362589, 19.05.2020 року №10643270 та 25.08.2020 року №17312565 на загальну суму 36 168,58 грн. до розрахунку заборгованості на виконання виконавчого листа по справі №182/820/19, виконавче провадження №63532809-незаконними; зобов`язати державного виконавця Баранову Ю.В. провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», щодо обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №63532809 із врахуванням зазначених вище порушень та виключити із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів грошові кошти на загальну суму 36 168,58 грн, які були внесені як сплачені аліменти на користь ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа по справі №182/820/19.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначила, що в провадженні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) знаходиться виконавче провадження №63532809 з виконання судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області №182/820/19, виданого 14.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) із заявою про отримання довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів та розрахунку такої заборгованості.

З довідки про заборгованість зі сплати аліментів від 04.01.2021 року їй стало відомо, що державний виконавець ОСОБА_4 включила у розрахунок заборгованості по сплаті аліментів кошти на загальну суму 36 168,58 грн., яку боржник ОСОБА_2 начебто сплатив на її користь в рахунок сплати аліментів.

З метою з`ясування зарахування державним виконавцем ОСОБА_4 зазначених сум до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, вона звернулася до AT «Сбербанк» із запитом, щодо отримання виписки по особовим рахункам.

Відповідно до виписки по особистому рахунку від 11.01.2021 року виданої Нікопольським відділенням AT «Сбербанк» за період з 01.04.2020 по 31.08.2020 року від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , було перераховано наступні суми коштів: 14.04.2020 року за квитанцією №8362589- перераховано 19 607,84 російських рублів; 19.05.2020 року за квитанцією №10643270 перераховано 29 411,76 російських рублів; 25.08.2020 року за квитанцією №17312565- перераховано 49 000,00 російських рублів.

В призначені платежу зазначено - «даренее не резиденту», тобто дарування їй вказаних коштів.

Оскільки в квитанціях про перерахування коштів жодним чином не зазначено, що вказані кошти перераховано в якості аліментів та не зазначено, а ні номеру виконавчого провадження, а ні номеру рішення суду, нею 21.01.2021 року було направлено на ім`я начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) скаргу на дії державного виконавця, в якій були зазначені всі обставини незгоди із діями державного виконавця Баранової Ю. В.

08.02.2021 року її представником, ОСОБА_5 було отримано від начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), Горигорука О.В., лист, в якому зазначено, що внесення квитанцій наданих боржником від 14.04.2020 року за №8362589, від 19.05.2020 року за №10643270 та від 25.08.2020 року за №17312565 на загальну суму 36 168,58 грн. в розрахунок заборгованості зі сплати аліментів здійснено державним виконавцем Барановою Ю.В. на законних підставах.

З включенням до розрахунку заборгованості суми коштів у розмірі 36168,58 грн. в якості сплати аліментів за судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області №182/820/19 від 14.03.2019 року вона категорично не згодна, оскільки такі перерахування здійснювалося боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім того містить призначення платежу, яке вказує на дарування їй цих коштів, тому ці перерахування не є доказом виконання рішення суду зі сплати аліментів на її користь.

Вважає такі дії державним виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Баранової Ю. В. незаконними, оскільки підстав для зарахування суми коштів у розмірі 36 168,58 грн. в якості сплати заборгованості по аліментам не було.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Баранової Юлії Володимирівни, відмовлено.

Скаржник ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали суду, яка винесена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким визнати незаконними дії державного виконавця Баранової Ю.В. та зобов`язати останню виключити з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів грошові кошти на загальну суму 36 168,5 грн., які були сплачені на її користь відповідно до виконавчого листа №182/820/19.

При цьому ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець Баранова Ю.В., включивши до розрахунку заборгованості три квитанції на загальну суму 36 168,5 грн. фактично звільнила боржника ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам. Скаржник зазначає, що надані боржником державному виконавцю квитанції містять чітке призначення платежу дарування, тому підстав для врахування цих коштів як аліментів у державного виконавця не було.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що всі три квитанції містять інформацію про платника ОСОБА_6 , громадянки Російської Федерації, а матеріали справи не містять договору доручення між боржником та ОСОБА_6 щодо виконання обов`язку зі сплати аліментів на її користь.

На думку скаржника не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню чим порушив норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , начальник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Григорук О.В., просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги стягувача ОСОБА_1 , залишивши рішення суду першої інстанції без змін та розглянути справу без участі представника відділу державної виконавчої служби.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку боржника ОСОБА_2 , який, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів скарги та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 14 березня 2019 року видано судовий наказ по справі №182/820/19 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на його користь в особі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, починаючи з 05.02.2019 року та до повноліття дитини.

Судом також встановлено, що згідно заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду від 06.04.2021 року шлюб між сторонами було розірвано, вказаним рішенням суду встановлено, що шлюбні відносини припинено між сторонами 01.03.2020 року.

З копії виконавчого провадження АСВП №63532809, яка мається в матеріалах справи встановлено, що заявник 06.11.2020 року подала заяву про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів на підставі вказаного судового наказу від 14.03.2019 року.

На підставі заяви стягувача ОСОБА_1 від 06.11.2020 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Барановою Ю. В. винесено 06.11.2020 року постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу виконавчого листа №2/0182/61/2019 182/820/19 виданого 14.03.2019 року.

Того ж дня, 06.11.2020 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Барановою Ю. В. направлено на адресу боржника ОСОБА_2 виклик державного виконавця, яким зобов`язано останнього з`явитись до державного виконавця 26.11.2020 року та окрім іншого, зобов`язано боржника повідомити письмово про повне чи часткове самостійне виконання рішення.

Також з копії виконавчого провадження АСВП № 63532809 встановлено, що 14.12.2020 року ОСОБА_2 подано відділу державної виконавчої служби заяву про долучення до матеріалів виконавчого провадження квитанцій про сплату аліментів на користь ОСОБА_1 , в якій надані пояснення, що у квитанціях не зазначено призначення платежу «аліменти» у зв`язку з тим, що він не знав про те, що це необхідно зазначати. До вказаної заяви ОСОБА_2 додано відповідні квитанції.

22.12.2020 року ОСОБА_1 подано до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про видачу довідки про наявність заборгованості по сплаті аліментів.

Згідно довідки Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про наявність заборгованості зі сплати аліментів виготовленої 04.01.2021 року, згідно з матеріалами ВП №63532809 відкритого 06.11.2020 року про виконання виконавчого листа №2/0182/61/2019 182/820/19 від 14.03.2019 року, станом на 31.12.2020 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 18064,32 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому документу №2/0182/61/2019 виданому 14.03.2019 року, проведеного державним ОСОБА_4 відповідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.195 Сімейного кодексу, загальна заборгованість станом на 31.12.2020 року становить 18064, 32 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні її скарги на підставі досліджених доказів, наданих сторонами виходив з того, що скаржником не доведено порушення її прав державним виконавцем в ході виконавчого провадження, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення скарги, оскільки державний виконавець Баранова Ю.В. діяла відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5, ст.71 «Про виконавче провадження», та з урахуванням положень ст.ст.194,195 СК України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не може погодитись із доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно ст. 18 вказаного закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема дійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі

виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей

Крім того, за положеннями ч.ч. 3, 4, 8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України, зокрема з урахуванням вимог статей 194, 195 СК України.

Згідно п. 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5 розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із : звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Частиною третьою статті 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Стягувач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги скарги щодо незаконності дій державного виконавця Баранової Ю.В. посилалася на те, що включення до розрахунку заборгованості грошових коштів в розмірі 36 168,58 грн., які вона отримала від боржника ОСОБА_2 є незаконним, оскільки такі перерахування здійснювались боржником добровільно, ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, окрім того ці три квитанції містять призначення платежу, яке вказує на дарування, а не сплату аліментів на її користь, тому державний виконавець не мала правових підстав враховувати цю суму коштів у розрахунку заборгованості, як погашення боргу по аліментам.

Проте колегія суддів не може погодитись з такою думкою ОСОБА_1 , окільки ці доводи були ретельно перевірені судом першої інстанції та їм надано належну правову оцінку зазначену в судовому рішенні.

Судом було досліджено заперечення боржника на скаргу, в якому він зазначив, що після виїзду за межі України на заробітки, шлюбні відносини між сторонами були припинені і він, не знаючи про наявність судового наказу добровільно надсилав ОСОБА_1 грошові кошти на утриманні їх сина на особовий рахунок, який остання спеціально відкрила що до його виїзду за кордон. Отримавши виклик державного виконавця Марченко А.Г. надав докази сплати аліментів, які частково були враховані державним виконавцем в рахунок погашення боргу по аліментам. Також боржник зазначив у запереченнях, що 22.01.2021 він додатково сплатив ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу 21 000 грн., оскільки державним виконавцем були винесені постанови про встановлення заходів примусового виконання і він не міг виїхати за межі України на заробітки.

Дослідивши копію матеріалів виконавчого провадження, суд встановив, що державним виконавцем були враховані три квитанції на суму 36 168,58 грн., в яких отримувачем була зазначена ОСОБА_1 , інші квитанції на загальну суму 66000 російських рублів не були долучені державним виконавцем до розрахунку боргу через відсутність в них прізвища отримувача коштів. Усі квитанції були надані державному виконавцю 14.12.2020 боржником ОСОБА_2 разом з його заявою про їх долучення до матеріалів виконавчого провадження. В заяві наданій боржником державному виконавцю останній пояснив, що пересилаючи грошові кошти на утримання сина він не знав, що в призначенні платежу необхідно вказувати, що це сплата аліментів, окрім того, ОСОБА_2 в заяві підтвердив, що він сам не завжди мав можливість переказувати аліменти, іноді просив знайомих перевести аліменти ОСОБА_1 .

Надані державному виконавцю квитанції підтверджують сплату ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина до пред`явлення стягувачем судового наказу, оскільки відповідно до судового наказу, аліменти стягуються з ОСОБА_2 , починаючи з 05 лютого 2019 року.

Виходячи з встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії державного виконавця Баранової Ю.В. вчинені нею відповідно до закону, в межах наданих їй повноважень і право ОСОБА_1 не було порушено її діями, тому відсутні правові підстави для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, підстав для скасування ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: