Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1362/21 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 60 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №289/1362/21 за позовом ОСОБА_1 до Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на земельну частку (пай),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області, ухвалене 15 жовтня 2021 року суддею Сіренко Н.С. у м. Радомишлі, повний текст рішення складено 22 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд до Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області із позовом, у якому просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0046823 від 22.04.1997, виданого Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області по АТЗТ «Агрофірма Вишевичі» с.Вишевичі за №243 на ім`я ОСОБА_2 .

Обґрунтовував вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 . За життя остання залишила заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Спадщину після смерті спадкодавця він прийняв шляхом подачі до нотаріуса заяви. Проте, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючого документа на нього.

За відсутності правовстановлюючого документа, який втрачений, він не може оформити свої спадкові права, а тому звернувся до суду.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Крім доводів, викладених у позовній заяві, вказав, що висновок суду про те що роз`яснювальний лист нотаріуса не може вважатися відмовою у вчиненні нотаріальної дії, є помилковим. Відсутність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не може бути підставою для відмови у задоволенні його позову, оскільки він просив нотаріуса про це у своїй заяві, яка знаходиться в матеріалах справи.

Вважає, що відсутність правовстановлюючого документа на спірне спадкове майно унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку та надає підстави для вирішення спору в суді шляхом визнання права на спадкове майно.

У своїх доводах послався на ЦК України, Закон України «Про нотаріат» та постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02.10.2007 ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно заповіла своєму онуку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець померла (а.с.7, 8, 37, 39, 45).

11 червня 2010 року Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області заведено спадкову справу №216/2010 щодо майна ОСОБА_2 (а.с.35-57).

Згідно вказаної спадкової справи, спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв позивач. 16.02.2011 останньому видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо житлового будинку та грошових вкладів, які належали спадкодавцю.

В газеті «Зоря Полісся» розміщено оголошення про втрату сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0046823, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №243 від 22.04.1997, виданого Радомишльською РДА по АТЗТ «Агрофірма Вишевичі» на ім`я ОСОБА_2 (а.с.57).

Розпорядженням голови Радомишльської РДА Житомирської області від 26.08.2011 № 485 про видачу дубліката державного акта на право власності на землю взамін втраченого на ім`я ОСОБА_2 , державний акт на право власності на землю серії ЖТ №0046823 виданий на ім`я ОСОБА_2 визнано втраченим, відділ Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області зобов`язано оформити дублікат державного акта на право власності на землю взамін втраченого на ім`я ОСОБА_2 (а.с.11).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20.11.2017 підтверджено, що в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Радомишльською РДА по АТЗТ «Агрофірма Вишевичі» с.Вишевичі» на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0046823 за №243 від 22.04.1997 та у графі Книги «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» стоїть підпис про отримання вищевказаного сертифікату (а.с.12).

Відділом у Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 27.10.2017 повідомлено ОСОБА_1 , що архівний примірник державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №0046823, виданий на ім`я ОСОБА_2 , у Відділі відсутній (а.с.13).

Згідно довідки Виконавчого комітету Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області №85 від 18.01.2018, земельна частка (пай) ОСОБА_2 знаходиться на території Вишевицької сільської ради за номером у списку 189 за № поля 506 площею 2,66 га (а.с.14-18).

У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він не може набути права власності на земельну ділянку розміром 2,66 га, що знаходиться на території Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області та належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0046823, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа на це майно. Тому він позбавлений можливості оформити свої спадкові права.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звертався до нотаріуса з приводу оформлення спадщини на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю. Так, з відповіді нотаріуса від 07.06.2021 (а.с.20-21) вбачається, що від позивача нотаріусу надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Нотаріус роз`яснив позивачу, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно надати відповідні документи. Також нотаріус зазначив, що у разі відсутності таких документів, у тому числі документа, що посвідчує право власності заповідачки та спадкодавиці на земельну частку (пай), ОСОБА_1 має право звернутися до суду для визнання за ним права власності на таке майно, як спадкоємцем за заповітом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений роз`яснювальний лист нотаріуса не можна вважати відмовою у вчиненні нотаріальних дій, оскільки за діючим законодавством нотаріус в разі відмови у вчиненні нотаріальної дії видає постанову. Тому вважав, що зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_1 нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, чого фактично не відбулося.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки позивач мав намір врегулювати спір в позасудовому порядку, про що зазначалося вище, шляхом звернення до нотаріуса. Відсутність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на думку суду апеляційної інстанції, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки втрата правовстановлюючого документа на спірне спадкове майно, що підтверджено наданими позивачем доказами, унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку та надає підстави для вирішення спору в суді шляхом визнання права на це майно.

Суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що існують об`єктивні перешкоди для оформлення його спадкових прав у нотаріальному порядку і безпідставно відмовив позивачу у праві захистити свої права в судовому порядку.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового судового рішення про часткове задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування права на земельну частку (пай), а не права власності на це майно, оскільки згідно пункту 3 частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0046823 від 22.04.1997, виданого Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області по АТЗТ «Агрофірма Вишевичі» с.Вишевичі за №243.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 14 лютого 2022 року.