Справа № 202/7799/20
Провадження № 2/202/130/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Калантаєнка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна про визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяження, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки,-

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Представник позивача звернувся до суду із позовом за результатом розгляду якого просив визнати недійсними правочини та скасувати записи про право власності та іпотеки щодо нерухомого майна - станції технічного обслуговування: адміністративна будівля літ. А-2, загальною площею 158,4 кв.м,, будівля кузовних робіт літ. Б-2, загальною площею 222,5 кв.м., будівля шиномонтажу літ. В-1, загальною площею 53,2 кв.м., вбиральня літ. Г, душ літ. Д, споруди № 1-3,І, яка розташована по АДРЕСА_1 (далі - станція технічного обслуговування), а саме: договір купівлі-продажу №250 від 06 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; договір іпотеки № 3796 від 20 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , припинити право власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна скасувавши записи про право власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та записи про державну реєстрацію іпотеки, реєстрацію обтяження, повернути земельну ділянку привівши її у придатний стан, шляхом знесення самочинно побудованих споруд (а.с.1-11).

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що вказана вище станція технічного обслуговування, розташована на земельній ділянці, яка в силу ст.ст.80, 83 ЗК України, належить територіальній громаді міста Дніпра. За рішенням суду право власності на станцію технічного обслуговування було визнано за ОСОБА_1 , відповідні відомості були внесені в Державний реєстр речових прав. В подальшому таке рішення суду було скасовано апеляційним судом з посиланням на те, що технічна станція є самочинно збудованим майном. В той же час, до скасування вказаного рішення ОСОБА_1 було відчужено таке нерухоме майно на користь ОСОБА_2 . Далі, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки в забезпечення виконання договору позики, предметом іпотеки було вказано ту ж станцію технічного обслуговування. Таким чином, позивач вважав, що укладені правочини щодо відчуження спірного майна мають бути визнані недійсними, а записи здійснені на їх підставі, про право власності та обтяження підлягають скасуванню, оскільки рішення, за яким право власності було визнано за ОСОБА_1 , було скасовано.

Представником ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву, за змістом якого, останній просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Мотивами для відмови у позові представник відповідача вказав те, що позивач не є стороною оспорюваних правочинів, також, позивачем не надано доказів порушення його прав оспорюваними правочинами.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

24 грудня 2019 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення яким визнано за ОСОБА_1 право власності на станцію технічного обслуговування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та складається з: адміністративної будівля літ. А-2, загальною площею 158,4 кв.м,, будівлі кузовних робіт літ. Б-2, загальною площею 222,5 кв.м., будівлі шиномонтажу літ. В-1, загальною площею 53,2 кв.м., вбиральні літ. Г, душ літ. Д, споруди № 1-3,І (а.с.16-17).

08 жовтня 2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року та додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року було скасовано та ухвалено нове. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Дніпровська міська рада, про визнання факту користування нерухомим майном за договором оренди відмовлено (а.с.18-21).

В той же час, 06 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № 250 щодо відчуження станції технічного обслуговування, договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною (а.с.13-15).

20 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 3796, предметом забезпечення якого є станція технічного обслуговування, договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою Ольгою Валеріївною (а.с.23-24).

У відповідності до копії інформаційної довідки №231711256, від 9 листопада 2020 року, з Державного реєстру речових прав судом встановлено наявність записів вчинених на підставі оспорюваних правочинів, а саме: запис про право власності за ОСОБА_1 № 35521244 від 13 лютого 2020 року, внесений Державним реєстратором П`ятихатської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області Рогач Тетяною Валентинівною; запис про право власності за ОСОБА_2 №35838023 від 06 березня 2020 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною; запис про державну реєстрацію іпотеки № 36030849 від 20 березня 2020 року, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою Ольгою Валеріївною; запис про державну реєстрацію обтяження № 36030604 від 20 березня 2020 року, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою Ольгою Валеріївною (а.с.13-15).

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу нерухомого майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Отже, задоволення позовних вимог призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, тому в задоволенні цих позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75, ), Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна (49010, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 89), Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна (49000, м. Дніпро, пр. Калинова, буд. 3) про визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2022 року о 17 год. 00 хв..

Суддя Г.О. Кухтін