Справа № 331/2070/21
Провадження № 2/331/117/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Запоріддя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді : Жуковій О.Є.

за участю секретаря : Мироненко О.В.

представника позивача: Ящук О.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 19.03.2021 року № 126р про визначення порядку побачень і місця спілкування батька ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що 05.04.2019 року складено відповідний актовий запис №228.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з моменту народження проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні.

01.04.2021року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №333/1272/21 було задоволено позовну заяву позивача до ОСОБА_5 про встановлення режиму окремого проживання подружжя.

02.04.2021року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №333/1273/21 було задоволено позовну заяву позивача до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

23.03.2021року позивачем у справі, ОСОБА_6 , у приміщенні районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району було отримано розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 19.03.2021 року №126р про визначення порядку побачень і місця спілкування батька ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до цього розпорядження ОСОБА_7 має право на побачення з малолітнім ОСОБА_8 кожної суботи та неділі протягом однієї години у проміжок часу з 10.00 години до 12.00 години в місцях громадського відпочинку, за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_6 у її присутності.

Позивач зазначає, що спірне розпорядження прийняте відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки не враховано думку позивача щодо участі батька у вихованні дитини. Зокрема, не враховано вік дитини та певний режим його годування та відпочинку. Вважає, що відповідачем під час прийняття спірного розпорядження, не було належним чином та в повному обсязі встановлено та досліджено обставини, які є необхідними для об`єктивного вирішення спору, який виник між батьками в ході виховання малолітньої дитини (зокрема, не здійснено перевірку стану здоров`я малолітньої дитини, стану здоров`я батька дитини, а також стану здоров`я його першої дитини від іншого шлюбу, тощо). Крім того, з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини №8 встановлено, що секретарем не фіксувалися виступи тих осіб, які взяли участь в обговоренні доповіді, а також не викладено змісту питання та відповідей, що є порушенням Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 року за №55.

Ухвалою судді Жотневого районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року провадження по справі відкрито.

20 травня 2021 року відповідач ОСОБА_3 надав відзив на позов, в якому з огляду на те, що він не є належним відповідачем по справі, а позивачем пропущено строк оскарження рішення опіки та піклування, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

21 травня 2021 року представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надала відзив на позов , в якому в задоволенні позовних вимог просила відмовити з огляду на те, що позивачем не доведено належними доказами факт того, що Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району видала протиправне (незаконне) розпорядження, а доводи викладені у позові не мають під собою правового підґрунтя. Крім того, представник відповідача послався на те, що оскаржуване рішення органу опіки та піклування не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, оскільки згідно закону, позивачка може звернутися за вирішенням спору про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми безпосередньо до суду.

Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У вступному слові представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_3 в наданому клопотанні просив розглядати справу у його відсутність, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач, ОСОБА_6 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , який був зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що 05.04.2019 року складено відповідний актовий запис №228.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі судового наказу, виданого 29.01.2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

03.02.2021 до відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР надійшла заява ОСОБА_3 про визначення порядку участі батька у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним.

19.03.2021 головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району видано розпорядження № 126 р «Про визначення порядку побачень і місця спілкування батька ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Зазначеним розпорядженням визначено порядок побачень і місця спілкування батька, ОСОБА_3 , з малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: кожної суботи та неділі протягом однієї години у проміжок часу з 10.00 години до 12.00 години, в місцях громадського відпочинку, за попередньою домовленістю з матір`ю, ОСОБА_6 , у її присутності.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року визначено питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини. Пунктом 73 вищевказаної постанови визначено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до переконання, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу неправомірності дій відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району з наступних підстав.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при виданні спірного розпорядження не враховано вік дитини та певний режим його годування та відпочинку;наявність іншої дитини з якою ОСОБА_3 зустрічається у суботу; неврахування рекомендацій МОЗ України про необхідність знаходитись на самоізоляції лише вдома; порушення права позивачки на особистий відпочинок протягом вихідних днів;не здійснення органами опіки та піклування перевірки стану здоров`я малолітньої дитини, стану здоров`я батька дитини, а також стану здоров`я малолітньої дитини від іншого шлюбу, тощо.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Кожна дитина відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Питання прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини є досить важливим у сімейних правовідносинах, однак ОСОБА_6 звернулася до суду з проханням визнання протиправним та скасування розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 19.03.2021 року № 126р, однак аргументи позивача про те, що не враховано вік дитини, порушено права позивача на відпочинок та не враховано наявність у ОСОБА_3 іншої дитини , не впливає на законність оскаржуваного розпорядження.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 приймали участь у засіданні комісії дистанційно, мали змогу висловитися з порушеного питання, думка обох батьків була врахована при прийнятті рішення.

Крім того, представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та представниками відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було здійснено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батька, ОСОБА_3 .

Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді була проведена оцінка потреб родини ОСОБА_6 та ОСОБА_3

17.03.2021 відділом по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради складено висновок про можливість визначення порядку побачень батька ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до якого рекомендовано встановити порядок побачень батька з малолітнім двічі на тиждень по 1 годині у присутності матері в місцях громадського відпочинку з дітьми.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України) .

Отже, аналізуючи вищевказане, підставами скасування розпорядження голови районної державної адміністрації є незаконність, недоцільність, неекономність, неефективність такого розпорядження, однак позивачем до суду не були подані докази, які б підтверджували підстави скасування оскаржуваного розпорядження, а посилання позивача на те, що не враховано думку позивача щодо участі батька у вихованні дитини , не є підставою скасування акту місцевої державної адміністрацій.

Щодо процедури прийняття розпорядження, суд зазначає наступне.

Позивачем зазначається, що оскаржуване розпорядження було прийнято з порушенням процедури прийняття, оскільки протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини №8 встановлено, що секретарем не фіксувалися виступи тих осіб, які взяли участь в обговоренні доповіді, а також не викладено змісту питання та відповідей.

З матеріалів справи вбачається, що позивач додала до позовної заяви не «протокол засідання комісії № 8 від 18.03.2021», а рішення комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про визначення порядку побачень і місця спілкування батька ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_8 , від 04.01.2021 року народження від 18.03.2021, протокол № 8. Посилання у реквізитах документу на номер протоколу засідання комісії не робить рішення протоколом, це два окремих акта.

Крім того, посилання в обґрунтуванні протиправності спірного розпорядження на Типову інструкцію з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затверджену Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 є безпідставним.

Положеннями частини першої статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем до суду не було подано і матеріали справи не містять в собі доказів, які б підтверджували, що оскаржуване розпорядження прийнято із порушенням процедури його прийняття.

При цьому, у разі наявності у сторони труднощів у поданні доказів, вона може звернутися до суду з клопотанням про витребування доказів або із заявою про забезпечення доказів, в залежності від обставин справи.

Однак, позивач не звертався з вищевказаними заявами або клопотаннями щодо витребування протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району.

Разом з тим, суд наголошує, що згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17 зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України).

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі 370/408/19 визначено , що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

На створені міською радою виконавчі органи покладаються функції виконавчо-розпорядчої діяльності в різних сферах управління.

Згідно пунктів 4.38, 4.39 Положення про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському, Дніпровському, Заводському, Комунарському, Олександрівському, Хортицькому, Шевченківському району, яке затверджене рішенням Запорізької міської раді від 30.09.2020 № 33 районна адміністрація: здійснює у встановленому законодавством порядку функцій органу опіки та піклування, прийняття відповідних розпоряджень, утворює комісії з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчого органу.

Враховуючи, що саме на районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району покладено здійснення функцій органу опіки та піклування, та оспорюване розпорядження винесене головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району , суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем , а тому наявні підстави для відмову у позові до ОСОБА_3 саме з цих підстав.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 17 лютого 2022 року.

Суддя: О.Є. Жукова