РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявників ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 522/19522/21 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , заінтересована особа Головне управління ДМС в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання особи на території України до 10 жовтня 1993 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою, в якій просили встановити факт постійного проживання їх бабусі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 червня 1984 року до 10 жовтня 1993 року на території України. Від встановлення зазначеного факту залежить можливість подання заявниками, як онуками ОСОБА_4 , відповідних заяв про отримання громадянства.

Свої вимоги заявники мотивують тим, що ОСОБА_4 станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала у м. Одеса куди приїжджала на постійне проживання до своїх родичів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та проживала разом з ними та їх неповнолітньою дитиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини та на те, що іншим чином встановити даний факт неможливо, просив суд задовольнити заяву.

29.12.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження на 31.01.2022 року.

В судове засідання заявився заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_3 адвокат Костинюк Ю.Д., вимоги заяви підтримали.

Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи до суду не з`явилася, надала до суду відзив, який суд враховує як пояснення, проти задоволення заяви заперечували та просили заяву залишити без розгляду.

Також до суду прибули свідки за клопотанням заявника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши пояснення свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Семипалатинськ, Казахстан (на той час Казахська ССР). Від народження до одруження мала ПІБ ОСОБА_3 . 18 листопада 2010 року уклала шлюб з ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідні обставини та факти підтверджуються свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 14.06.1984 року, виданого Ленінським Загсом м. Семипалатинськ, свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_2 від 18.11.2010 року відділу РАЦС міста Семей, Східно-Казахської області, актовий запис № 2620.

ОСОБА_1 на даний час проживає та зареєстрована у АДРЕСА_2 на підставі посвідки про постійне проживання ІН091813 від 29.10.2015 року, має неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Семипалатинськ, Казахстан (на той час Казахська ССР). ПІБ на даний час не змінилося. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 17.01.1980 року, виданого Ленінським Загсом м. Семипалатинськ.

ОСОБА_3 на даний час проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на підставі посвідки про постійне проживання ІН029379 від 12.12.2013 року, має неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними сестрою та братом.

Згідно свідоцтв про народження батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 . У свою чергу ОСОБА_12 народився у Казахській РСР відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_4 від 21.05.1957 року, актовий запис № 1030.

Матір`ю ОСОБА_12 , та відповідно рідною бабусею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що свідчить вищезазначене свідоцтво про народження. ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 згідно свідоцтва про смерть від 09 січня 1999 року виданого відділом РАЦС м. Семипалатинськ.

При цьому ОСОБА_4 , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала у м. Одеса куди приїжджала до своїх родичів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та постійно проживала разом з ними та їх неповнолітньою дитиною за адресою: АДРЕСА_1

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями заявників та їх представника, матеріалами справи а також показами свідків.

Так, допитана у судовому засіданні ОСОБА_7 , пояснила що у 1984 році проживала у м. Семипалатинськ, була пов`язана з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 , родинними зв`язками, а саме приходилася їй свекрухою рідної сестри. ОСОБА_4 у 1984 році поїхала з м. Семипалатинськ до м. Одеси до своїх родичів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою догляду за їх неповнолітньою дитиною та постійно проживала разом з ними за адресою: АДРЕСА_1 . Повернулася ОСОБА_4 з м. Одеси до м. Семипалатинськ у 1993 році, де і проживала до моменту її смерті у 1999 році. ОСОБА_7 займалася її похороном.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_8 , пояснила, що була сусідкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , знайома з ОСОБА_4 яка приїхала до них у 1984 році з м. Семипалатинськ доглядати за неповнолітньою дитиною, а поїхала назад на початку 90-х років. Точну дату ОСОБА_8 згадати не змогла, але ствердно відповіла на питання адвоката, що ОСОБА_13 проживала у м. Одеса станом на 24 серпня 1991 року. ОСОБА_8 не менше одного разу на тиждень бувала у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , стверджує, що ОСОБА_4 постійно проживала за цією адресою, ніколи на тривалий час не виїжджала.

Головне управління ДМС України в Одеській області подало до суду відзив, який суд вважає поясненнями, відносно обставин справи у якому зазначило, що заявники з заявами про набуття громадянства до ГУ ДМС України в Одеській області не зверталися, а отже не використали всі передбачені законодавством можливості для отримання статусу громадянина України. Також заінтересована особа вважає, що у даному випадку має місце спір про право, оскільки вони заперечують проти задоволення заяви.

Згідно п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2. ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності заявників до громадянства України відповідно до п. 1,2 ч. 1ст. 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень».

Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Щодо не звернення заявників до органів ДМС слід зазначити, що відповідно до пп. (в) п. 8 Порядку провадження за заявами та поданнями з питань громадянства України та виконанням прийнятих рішень, затверджених Указом президента України від 27.03.2001 року № 215 (в редакції Указу Президента від 27.06.2007 року № 588/2006) для встановлення належності до громадянства України подається, окрім інших документів, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Схожу норму містить Порядок щодо звернення відповідно до проживання станом на 13 листопада 1991 року. Зазначений пункт Порядку не встановлює звернення до територіальних підрозділів Державної міграційної служби як обов`язкову підставу для подальшого звернення до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Цю позицію підтримано також Верховним судом України у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 365/762/17.

Щодо наявності спору про право, про яку зазначає заінтересована особа, слід зазначити про таке.

Спір про право наявний у позовному провадженні та є його суттю. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування. Отже наявність спору не може бути доведена лише фактом незгоди заінтересованої особи з позицією заявника заінтересована особа має обґрунтувати, що встановлення певного факту зачіпає (зачіпатиме після винесення відповідного рішення) її права. Таким чином у кожному конкретному випадку заінтересована особа має довести, що потенціальне винесення рішення про встановлення факту постійного проживання на території України може порушувати будь-яке право, і надати відповідне обґрунтування до суду. Таким чином, у даному випадку, немає підстав вважати вимоги заявників спором про право.

Враховуючи, що встановлення належності до громадянства України є не правом, а повноваженням (обов`язком, за умови наявності документів, перелік яких встановлений чинним законодавством) ДМС України та її територіальних підрозділів, неможливо уявити, що будь-яке суб`єктивне право ДМС України потенційно буде порушено при винесенні рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Щодо відсутності спору про право у провадженні щодо встановлення факту проживання на території України висловився Верховний Суд у постанові від 6 серпня 2020 року по справі № 522/12832/18.

Належність до громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватись із фактом постійного проживання на території України в певний час. Заявницею зазначено, що встановлення саме такого факту необхідне для підтвердження набуття громадянства України, яке вона отримала, як і усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України з метою отримання паспорта громадянина України. Таким чином, спору про право у цьому випадку між заявником та заінтересованою особою немає.

Отже позиція Верховного суду полягає у тому, що за загальним правилом не може існувати спору про право у окремому провадженні щодо встановлення юридичного факту постійного проживання на території України між заявником та заінтересованою особою. територіальним органом ДМС.

Таким чином, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, свідків, письмові докази можна дійти висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання бабусі заявників ОСОБА_4 на території України до 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт суд вважає доведеним наявними в матеріалах справи доказами, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам та їх родичам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України, тому встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявникам для звернення до підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання у м. Одесі із заявою про оформлення громадянства України.

Згідно з ч.2ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, судом встановлено, що заявники не мають іншої можливості встановити факт постійного проживання їх бабусі ОСОБА_4 на території України до 24.08.1991 року, але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації заявниками своїх прав на отримання громадянства.

Надані заявниками докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують дані факти.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218, п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України, ч. 6 ст. 259 суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в м.Семипалатинськ, Республіка Казахстан, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10.02.2022 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко