ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1024/22 Справа № 215/246/21 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року АТ КБ Приватбанк звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог АТ КБ Приватбанк посилалися на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ Приватбанк у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 30 липня 2008 року, в якій підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, 30 липня 2008 року ОСОБА_1 також підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду. Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому збільшено до 21600 грн., та надано ОСОБА_1 у користування кредитну картку. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом 31 жовтня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 24214 грн. 48 коп., яка складається із: 1780 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 22040 грн. 21 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 180 грн.-заборгованість за пенею; 213 грн. 72 коп. - -заборгованість за комісією. На підставі викладеного, АТ КБ Приватбанк просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 липня 2008 року у розмірі 24214 грн. 48 коп., а також судовий збір 2102 грн.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року задоволено частково позовні вимоги АТ КБ Приватбанк. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ Приватбанк (місце знаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) 3235 грн. 12 коп. заборгованість за договором б/н про надання банківських послуг від 30 липня 2008 року та 303 грн. 28 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просить заочне рішення суду від 24 червня 2021 року скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог банку, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ Приватбанк в цій частині задовольнити, посилаючись неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

На підтвердження позовних вимог АТ КБ Приватбанк надано суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 30 липня 2008 року, в якій ОСОБА_1 виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку (а.с.19).

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 жовтня 2020 року у розмірі 24214 грн. 48 коп., яка складається із: 1780 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 22040 грн. 21 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 180 грн.-заборгованість за пенею; 213 грн. 72 коп. - -заборгованість за комісією (а.с. 6 -16).

Наявність заборгованості також підтверджується випискою по особовому рахунку за договором станом на 25 листопада 2020 року (а.с.12-16).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ Приватбанк, суд першої інстанції посилався на їх доведеність в частині стягнення заборгованості за договором б/н про надання банківських послуг від 30 липня 2008 року у розмірі 3235 грн. 12 коп., однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звернувшись до суду з вказаними позовними вимогами, АТ КБ Приватбанк посилалися на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ Приватбанк у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 30 липня 2008 року, в якій підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження позовних вимог АТ КБ Приватбанк надано суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 30 липня 2008 року, в якій ОСОБА_1 виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку(а.с. 19).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Із заяви позичальника від 30 липня 2008 року вбачається, що позичальник обрав тип карти Універсальна, з кредитним лімітом в сумі 250 грн. Кредитну картку було видано за номером НОМЕР_2 .

У заяві ОСОБА_1 від 30 липня 2008 року базова процентна ставка зазначена у розмірі 22,8 % на рік (а.с.19).

Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 жовтня 2020 року становить 24214 грн. 48 коп., і складається із: 1780 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 22040 грн. 21 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 180 грн.-заборгованість за пенею; 213 грн. 72 коп. -заборгованість за комісією (а.с. 6-16).

Наявність у відповідача заборгованості також підтверджується випискою по особовому рахунку за договором станом на 25 листопада 2020 року (а.с.12-16).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за пенею, заборгованість за комісією.

Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 липня 2008 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин .

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 липня 2008 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшоїсторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ ПриватБанк дотрималися вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ Приватбанк, не довів відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк є обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30 липня 2008 року у розмірі 1780 грн. 55 коп. - за тілом кредиту.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам, колегія суддів враховує наступне.

Із заяви позичальника від 30 липня 2008 року вбачається, що позичальник обрав тип карти Універсальна, з кредитним лімітом в сумі 250 грн. Кредитну картку було видано за номером НОМЕР_2 .

У заяві ОСОБА_1 від 30 липня 2008 року базова процентна ставка зазначена у розмірі 22,8 % на рік (а.с.19).

Згідно даних розрахунку заборгованості, банком було дотримано істотних умов, погоджених сторонами, щодо базової процентної ставки за кредитом.

Станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість відповідача перед банком за відсотками за ставкою, що передбачена умовами договору (22,8 % річних) становить 441 грн. 77 коп. (а.с.6-11).

Вказана заборгованість за відсотками є обґрунтованою, оскільки вона відповідає відсотковій ставці, яка передбачалася договором, з умовами якого погодились сторони.

Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що у подальшому - з 01 січня 2013 року банком було підвищено річну відсоткову ставку до 30% річних.

АТ КБ Приватбанк не надано суду жодних доказів дотримання банком процедури зміни в односторонньому порядку розміру процентної ставки.

Таким чином, в частині стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом позов підлягає частковому задоволенню виходячи із розрахунків, які згідно умов укладеного між сторонами договору, банк повинен був нараховувати відповідачу відсотки, а саме за період з 30 липня 2008 року по 31 грудня 2012 року, що становить 441 грн. 77 коп., оскільки згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом положень частини першої статті 651 та частини третьої статті 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією є недоведеними фактом досягнення сторонами домовленості про сплату відповідачем у будь-якому розмірі неустойки, комісії.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк слід задовольнити частково, заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість за договором б/н від 30 липня 2008 рокустаном на 31 жовтня 2020 року у розмірі 1780 грн. 55 коп. - за тілом кредиту, відсотки за користування кредитом за період з 30 липня 2008 року по 31 грудня 2012 року у розмірі - 441 грн. 77 коп.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк судовий збір у розмірі 2270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2022 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова