Номер провадження: 22-ц/813/150/22
Номер справи місцевого суду: 513/1315/19
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

07.02.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановив:

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявникові.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 17.12.2020 року представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 18 січня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року було залишено без руху, оскільки скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, а саме - при подачі апеляційної скарги, через офіційну електронну адресу Одеського апеляційного суду, її не було скріплено електронним цифровим підписом учасника справи, крім того і сама апеляційна скарга не була підписана особою яка її подає.

Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 18 січня 2021 року була направлена на адреси ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та її представника ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), які були вказані у апеляційній скарзі.

04.02.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла виправлена апеляційна скарга.

Однак при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року було залишено без руху, оскільки із змісту апеляційної скарги вбачається, що представником ОСОБА_1 не вказано в чому полягає незаконність або необґрунтованість ухвали, яка оскаржується, не вказано в чому полягає неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, або неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, не зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці Прохальна частина апеляційної скарги не містить клопотання скаржника щодо ухвали, яка оскаржується, а містить лише перелік позовних вимог, які підлягають розгляду в суді першої інстанції.

Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року була направлена на адреси ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та її представника ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), які були вказані у апеляційній скарзі.

Однак конверти повернулися на адресу Одеського апеляційного суду із відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Одеським апеляційним судом було повторно направлено копію ухвали від 02 березня 2021 року, конверти повернулися із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

16.11.2021 року Одеським апеляційним судом було втретє направлено копію ухвали від 02 березня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, конверти повернулися із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 24.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.12.1997 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані щодо іншого місцезнаходження апелянта ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

23 листопада 2021 року апеляційний суд сповіщав ОСОБА_1 про залишення її апеляційної скарги без руху шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Одеського апеляційного суду.

Крім того, копію ухвали Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року було направлено на електронну адресу ОСОБА_1 , яка була вказана нею, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2. В матеріалах справи міститься довідка про те, що даний лист було доставлено.

Вказане свідчить про те, що протягом тривалого часу - з березня 2021 року, судом апеляційної інстанції вживались усі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_1 та її представника про необхідність виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року.

Натомість, з боку апелянта ОСОБА_1 , протягом також тривалого часу, з березня 2021 року і протягом перебування апеляційної скарги на розгляді Одеського апеляційного суду, не було виконано процесуальний обов`язок щодо отримання інформації про рух його апеляційної скарги для забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного розгляду цивільної справи.

Згідно ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції?(§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08?листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України»).

У пункті 41 рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка?закріплює один із основоположних принципів - неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Так, у ст.17 Конвенції № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Тобто, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, в тій чи іншій мірі, має бути спрямоване на перешкоджання реалізації захисту порушеного права. Порушниками, які можуть зловживати своїми процесуальними правами, можуть бути особи, які беруть участь у справі, інші учасники процесу, оскільки кожен з них наділений відповідними процесуальними правами і обов`язками та відповідно може впливати на хід розгляду справи.

Як вже вказувалось вище, цивільна справа за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції протягом значного часу, судом здійснено усі передбачені законом заходи щодо забезпечення отримання апелянтом копій судових рішень про залишення його апеляційної скарги без руху.

Таким чином, протягом вказаного тривалого періоду ані представником ОСОБА_1 , ані самим апелянтом не здійснено жодного заходу, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження. Вказані дії апелянта призводять до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки, та порушення прав інших осіб на справедливий і публічний розгляд їх справи упродовж розумного строку.

Враховуючи наведене, прихожу до висновку, що процесуальна бездіяльність позивача не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Відтак, враховуючи, що перелік дій, наведений у частині другій статті 43 ГПК України, не є вичерпним, то суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що обрана ОСОБА_4 та її представником при розгляді справи позиція свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами (стаття 44 ЦПК України), у зв`язку із чим суд повертає апеляційну скаргу заявнику.

Керуючись ч. 3 ст. 44, ст. 357 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

О.В. Князюк