Провадження № 22-ц/801/87/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 рокуСправа № 127/19693/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Шемети Т. М., Якименко М. М.,

за участю секретаря Кобенди Ю. О.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 01 листопада 2021 року в м. Вінниця суддею цього суду Бессараб Н. М., зі складанням його повного тексту 11 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на залізничній станції «Яришівський кооператив Веселка», на 90 кілометрі, пікет № 4, в районі електроопори № 43 та електроопори № 44, швидкісний пасажирський потяг № 73 сполученням Москва-Львів скоїв наїзд на ОСОБА_2 , 1957 року народження, який внаслідок отриманих травм помер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницький області кримінальне провадження було закрито. В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_2 загинув від наїзду на нього вказаного потяга (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України), між цим наїздом та смертю ОСОБА_2 наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Позивач був близьким з батьком і, крім додаткових зусиль для організації свого життя, він відчуває страждання та біль, пов`язані з втратою рідної людини. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, то він ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля позивача не зможуть повернути батька, він не зможе його побачити, провести разом з ним час, що свідчить про особливу тривалість страждань. Щодо характеру та обсягу страждань - смерть є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес і виключення з нормального способу життя.

Пославшись на викладене та на невідновність заподіяної шкоди, її тривалість та глибину страждань, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 250 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи. В задоволенні решти суми позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Правом на подання відзиву позивач не скористався.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 (а. с. 27).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11 вересня 2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 25).

З постанови про закриття кримінального провадження від 20 березня 2019 року (а. с. 8-10) встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 09:40 год. на залізничній станції «Яришівський кооператив Веселка», на 90 кілометрі, пікет № 4, в районі електроопори № 43 та електроопори № 44, швидкісним пасажирським потягом № 73 сполученням Москва-Львів, під керуванням машиніста ОСОБА_3 , який рухався в напрямку руху до м. Львів, по колії №1, відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який не впевнившись в безпечності свого руху, здійснював перехід через колії та загинув на місці від отриманих числених травм механізмами та агрегатами потягу.

Відомості про даний факт ІНФОРМАЦІЯ_1 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України

Згідно акту № 3 службового розслідування обставин аварії невиробничого характеру по ВП Вінницька дистанція колії РФ Південно-Західна залізниця ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого начальником ВП Вінницька дистанція колії Онищуком О.І. встановлено, що причиною нещасного випадку стало знаходження пішохода ОСОБА_2 в зоні підвищеної небезпеки на залізничних коліях у світлу пору доби. Машиністом ОСОБА_3 виконувались заходи для попередження нещасного випадку, подавались сигнали великої та малої гучності, було застосовано екстрене гальмування з подачею піску, зажиманням прямодіючого крану №254. Наслідок нещасного випадку смертельний. Висновок комісії, що проводила розслідування - порушення потерпілим правил безпеки громадян на залізничному транспорті України р. 2 п. 2.1; 2.2; 2.3; 2.6.

Кримінальне провадження за № 0000211 закрито у зв`язку з відсутністю в діях машиніста ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

У висновку судово-медичної експертизи 817 від 29 листопада 2018 року встановлено: 1. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_2 було виявлено сполучну травму тіла: відкрита черепно-мозкова травма (синці, садна, забиті рани на голові, крововиливи в м`які покрови голови відповідно лобній ділянці по центру, тім`яно-скронево-потиличній ділянці зліва, множинні переломи кісток основи та склепіння черепа, тотальний субарахноїдальний крововилив по обох поверхнях головного мозку); закрита тупа травма грудної клітини (множинні переломи ребер, гемоторакс справа 800 мл., зліва 500 мл., множинні розриви перикарду та серцевого м`язу); закрита тупа хребетно-спинномозкова травма (переломи 7-го шийного та 1 -го грудного хребця з ушкодженням спинного мозку); множинні переломи кісток тазу, перелом кісток правої та лівої гомілки, перелом лівого стегна; множинні синці та садна на тулубі та кінцівках. 2. Виявлена під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_2 сполучна травма тіла має прижиттєве походження, виявлена від дії тупого твердого предмета (предметів) і належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, по давності утворення може відповідати строку ІНФОРМАЦІЯ_1. 3. Смерть ОСОБА_2 настала від сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_2 є прямий причинно-наслідковий зв`язок. 4. При судово-токсилогічній експертизі крові трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,7 проміле, що свідчить про те, що на момент настання смерті ОСОБА_2 був в алкогольному сп`янінні середнього ступеню (а. с. 19-21).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У роз`ясненнях, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, зокрема виникнення ДТП внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок його умислу, враховуючи, що ДТП сталася у зв`язку з грубою необережністю ОСОБА_2 , а не у зв`язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення на користь позивача шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у зв`язку з наявністю в діях потерпілого ОСОБА_2 умислу, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки з встановлених у справі обставин вбачається, що ДТП сталася у зв`язку з грубою необережністю потерпілого, водночас жодних доказів його усвідомленого бажання заподіяти шкоду матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а сам факт загибелі батька позивача під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості його моральних страждань.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, та не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. М. Шемета

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 08 лютого 2022 року.