КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 361/1175/20 Головуючий у 1 інстанції: Селезньова Т.В.
провадження №22-ц/824/3303/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського районного суду Київської області від 27 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, укладеним 29.03.2018 року в сумі 100 000 грн., індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Сво вимоги обґрунтовував тим, що ним було укладено договір позики з ОСОБА_2 на суму 100 000 грн., яку він зобов`язувався повернути двома частинами в обумовлені сторонами строки.

Вказував, що позичальник гроші отримав, але не виконав свої зобов`язання зі сплати першої частини грошових коштів за договором в сумі 40 000 грн., які зобов`язався повернути до 31.12.2018 року та зі сплати другої частини в сумі 60 000 грн., які зобов?язувався повернути до 31.12.2019 року.

Зазначав, що рішенням Броварського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року з відповідача стягнуто першу частину позики в сумі 40 000 грн., однак рішення суду відповідач не виконав.

Заочним рішенням Броварського районного суду Київської області від 27 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 29.03.2018 року в сумі 60 000 грн., на відшкодування судових витрат 600 грн., а всього вирішено стягнути - 60 600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга обґрунтована тим, що фактично ОСОБА_3 не виконав умов договору. позивач не передав йому грошей в сумі 100 000 грн, оскільки станом на день оформлення договору позики позикодавець повинен був отримати зазначені кошти від третіх осіб. На підтвердження отримання грошових коштів позичальник повинен був написати власноручно розписку про отримання грошових коштів.

Вказує, що довіряючи ОСОБА_3 ОСОБА_2 підписав вказаний договір позики оскільки не мав підстав вважати, що свої зобов`язання (щодо надання коштів у борг) перед відповідачем, позивач не виконає, однак, ОСОБА_3 грошей ОСОБА_2 так і не передав. Зазначені обставини при розгляді справи в суді першої інстанції не з`ясовано.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позичальник позичені кошти не повернув, в тому числі і в частині взятого на себе зобов`язання по поверненню позики в сумі 60 000 грн. у строк до 31.12.2019 року, то є підстави для стягнення даної суми боргу за рішенням суду та дійшов висновку, що в цій частині позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Щодо іншої частини позову, то суд вказав, що оскільки вже є судове рішення про стягнення частини боргу, то відсутні підстави для стягнення даної суми боргу шляхом ухвалення ще одного рішення, а той факт, що вказане рішення не виконане не є підставою для ухвалення ще одного рішення про стягнення даної суми повторно.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено та вбачається з наданого договору позики, посвідченого нотаріусом, укладеного 29.03.2018 року між ОСОБА_4 (позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник), що позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення грошові кошти 100 000 грн., а відповідач отримав дані кошти і зобов`язався повернути позичені кошти: у строк до 31.12.2018 року 40 000 грн, у строк до 31.12.2019 року - 60 000грн.

Згідно з п.1 договору - грошові кошти позичальник отримав до підписання договору.

Відповідно до п.4 договору - грошові кошти мають бути повернуті за місцем проживання позикодавця готівкою або на його картковий рахунок.

За п.5 договору - підтвердженням повернення позичальником кредитних коштів є передача примірника договору позичальнику. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є реальним договором і є укладеним з моменту передання грошей. Тобто у даному випадку договір є укладеним і підлягає виконанню позичальником.

За ч.1 ст.1049 ЦКУкраїни позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Отже, факт укладення договору позики між сторонами доведений і договору надано належну форму. Передача коштів від позикодавця до позичальника відбулась у відповідності до умов договору.

Судом досліджено оригінал договору позики, який нотаріально посвідчений і який суду пред`явлений позивачем. Наявність оригіналу договору у позикодавця при відсутності інших письмових доказів, які б вказували на виконання позичальником грошового зобов`язання за договором позики (повністю або в частині) свідчать про те, що позичальником договірні зобов`язання по поверненню позичених коштів не виконано і позику не повернуто. Таким чином, доведено, що позичальник прострочив зобов`язання про повернення позичених коштів і борг не повернув.

Відповідач не надав жодних доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, та не надав доказів на підтвердження виконання ним грошових зобов`язань щодо сплати боргу повністю або частково.

Встановлено, що рішенням Броварського районного суду від 27.09.2019 року у цивільній справі №361/1715/19 з відповідача ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики від 29.03.2018 року в сумі 40 000 грн.

Дане рішення набрало законної сили 31.10.2019 року.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки вже є судове рішення про стягнення частини боргу, то відсутні підстави для стягнення даної суми боргу шляхом ухвалення ще одного рішення, а факт, що вказане рішення не виконане не є підставою для ухвалення ще одного рішення про стягнення даної суми повторно. Вказував, що дані питання (виконання судового рішення) вирішуються у іншому встановленому законом порядку, тому в позові в цій частині слід відмовити.

Також, колегія суддів погоджується з твердженням, що оскільки позичальник позичені кошти не повернув, в тому числі і в частині взятого на себе зобов`язання по поверненню позики в сумі 60 000грн. у строк до 31.12.2019 року, то є підстави для стягнення даної суми боргу за рішенням суду. В цій частині позов обгрунтований і підлягав до задоволення. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку за договором в даному випадку не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави до його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Броварського районного суду Київської області від 27 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: