Справа №443/2042/21
Провадження №2/443/13/22
РІШЕННЯ

іменем України

11 лютого 2022 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті її батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя батько склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачці. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 01.08.1990 року, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 . Зазначає, що згідно витягу з погосподарської книги с.Бережниця, Стрийського району Львівської області, станом на 30.06.1990 року у господарстві АДРЕСА_1 були зареєстровані: голова двору - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач та ОСОБА_2 , яка є її матір`ю.

Після смерті батька позивачка звернулася до Жидачівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що спадкове майно є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом.

У зв`язку із відсутністю іншого способу щодо визнання права, з огляду на те, що спірне будинковолодіння відноситься до типу колгоспний двір, що позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальному порядку, а тому змушена звертатися до суду із даним позовом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.01.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила позов задоволити. Крім того, долучила до матеріалів справи заяву, згідно якої повідомляє, що на частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадковому майні на користь ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач визнала позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01.08.1990 року, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с.15).

Згідно витягу з погосподарської книги с.Бережниця Стрийського району Львівської області №408 від 12.11.2021 року, в житловому будинку в АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 року, який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, були зареєстровані і проживали: голова двору - ОСОБА_3 ; дружина - ОСОБА_2 ; дочка - ОСОБА_1 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 03.09.2013 року (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, зокрема на житловий будинок «А-1», загальною площею 82,0 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.16-20).

За життя ОСОБА_3 , 02.08.2013 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 219, згідно якого останній заповів усе своє майно - ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно довідки Жидачівської міської ради Львівської області №530 від 09.12.2021 року, ОСОБА_3 дійсно проживав і був зареєстрований в с.Бережниця до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 було посвідчено заповіт в користь дочки - ОСОБА_1 від 02.08.2013 року №219. На день смерті ОСОБА_3 разом з ним були зареєстровані та проживали дружина - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до довідки Жидачівської міської ради Львівської області №541 від 16.12.2021 року, в с.Бережниця Стрийського району Львівської області вулиця Леніна була переіменована у вулицю Дорошенка. Житловий будинок, користувачем якого є ОСОБА_1 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Судом також встановлено, що серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина - ОСОБА_2 , однак остання відмовляється від своєї частки у спадщині та не претендує на майно колгоспного двору, що підтверджується її заявою (а.с.35).

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , 03.03.1973 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_4 , 11.08.2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №411/02-31 від 26.10.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.14).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі позбавлена можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, оскільки у нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у майні колгоспного двору, зокрема у зв`язку із тим, що померлий ОСОБА_3 не був останнім членом колгоспного двору.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач позов визнала, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка