Справа № 299/849/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/849/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 19 жовтня 2021 року, повний текст якого складено 19 жовтня 2021 року, головуючий суддя Трагнюк В.Р., -

встановив:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла представник ОСОБА_3 , 09.02.2021 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Сторони з 30.05.2015 перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 233. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 .

Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження в поглядах на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства і виховання дитини. Стосунки між сторонами погіршилися, між ними стали виникати сварки, конфлікти, протягом року сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не мають спільного бюджету.

Подальше збереження шлюбу недоцільне, оскільки сторони втратили інтерес одне до одного, кожен із них живе своїм життям, шлюб має лише формальний характер, примирення між ними неможливе. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який наполягає на його розірванні без надання строку для примирення. Спроби примирення, які мали місце раніше, результату не дали.

Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо припинення шлюбу, позивач ОСОБА_1 просив розірвати його шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований 30.05.2015 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 233.

Рішенням Виноградівського районного суду від 19.10.2021 позов задоволено, шлюб, укладений 30.05.2015 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 233, розірвано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості, з недопустимості примушування до шлюбу, з наявності підстав для розірвання шлюбу, зберегти який неможливо.

Відповідачка ОСОБА_2 оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Позивач не подав до суду жодної заяви, підписаної особисто ним, у судові засідання не з`являвся, а його представник ОСОБА_3 не володіла повною інформацією про дійсний стан стосунків сторін. Внаслідок цього суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини справи, дійсні стосунки сторін, а відтак і не оцінив належним чином можливість примирення сторін і збереження сім`ї.

Тим часом, відповідачка просила надати додатковий строк для примирення сторін, між якими останні півроку тривало нормальне спілкування, узгоджувалася позиція щодо майбутнього спільного життя в інтересах доньки та у власних інтересах. На час ухвалення судом рішення відповідачка вже примирилася з позивачем і бажає зберегти сім`ю.

Тобто, суд дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про неможливість збереження сім`ї, вирішив спір без урахування принципу пропорційності в цивільному судочинстві (ст. 11 ЦПК України) та інших норм процесуального та матеріального права.

Сторона просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Позивач ОСОБА_1 відзиву на апеляцію відповідачки ОСОБА_2 не подавав. Водночас 02.02.2022 до апеляційного суду надійшла рукописна заява позивача від 28.01.2022 з доданими до неї відомостями про спільні витрати подружжя за період з 08.12.2021 по 28.01.2022. У цій заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, зокрема, що:

повністю усвідомлює сутність свого сімейного життя;

подав позов про розлучення, оскільки не міг переносити негативне ставлення дружини до нього;

з 08.12.2021 сторони вирішили знову спробувати проживати разом, він орендував квартиру, з цього часу витратив на сім`ю значну кількість грошей;

він бажає, готовий і має можливість виховувати та утримувати доньку, проте, хоче, щоб вона проживала в м. Івано-Франківську, а не в с. Великі Ком`яти Виноградівського району Закарпатської області;

він учасник АТО, капітан НГУ, служив 11 років, а з 2017 року заробляє гроші за кордоном, має вищу освіту, не має шкідливих звичок;

просить задовольнити апеляцію та не розривати шлюб, щоб його дитина проживала з ним, все ним написане підтверджує дружина.

Заява підписана ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка власноручно зазначила, що «з вищесказаним згідна».

Доданий до заяви аркуш із рукописним текстом щодо витрат ОСОБА_1 і ОСОБА_2 містить інформацію про те, що з 08.12.2021 вони почали жити в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; витрати подружжя за грудень 2021 року становили загалом 35855,00 грн, за січень 2022 року - 18202,00 грн, ці витрати підтверджені відповідною письмовою заявою ОСОБА_2 та особистими підписами сторін.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали шлюб 30.05.2015 і зареєстрували його у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 233 (а.с. 9). Сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 5-7, 20). За обопільним визнання сторін у заяві від 28.01.2022 з 08.12.2021 вони фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 діяла представник ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 20.11.2020 директором Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с. 11). Позивач не підписував особисто жодної заяви, адресованої суду першої інстанції, включно з позовною, не брав особистої участі в судових засіданнях (а.с. 3-4, 25-26, 28-30, 24, 37-39, 41-43, 49-51).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 02.04.2021 сторонам був наданий строк для примирення тривалістю в шість місяців (а.с. 31).

Заявою 01.10.2021 представник позивача ОСОБА_3 повідомила, що наданий судом строк для примирення сторін до такого не призвів, підтвердила позицію позивача щодо розірвання шлюбу і просила суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника (а.с. 37-39).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 04.10.2021 провадження в справі було відновлено, в судовому засіданні цього дня відповідачка ОСОБА_2 згідно з протоколом судового засідання стверджувала, що відносини між сторонами майже налагодилися, але позивач свою заяву з суду ще не забрав, вони півтора місяці разом з дитиною жили в Івано-Франківську, просила надати додатковий час для примирення (а.с. 40-43).

В судовому засіданні 19.10.2021 відповідачка згідно з протоколом судового засідання дала аналогічні пояснення, стверджувала також, що чоловік хотів би жити з нею в майбутньому (а.с. 49-51).

У цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах особа діє вільно; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням; сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства; кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 6, ст.ст. 12-14 ЦК України, ст.ст. 1, 7 СК України).

Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ст. 5 ч.ч. 1, 3 СК України).

За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 3 ч. 4, ст. 4 ч. 4, ст. 14 ч. 1, ст. 15 ч. 1, ст. 24 ч. 1 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства; шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки; сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі; примушування до шлюбу не допускається, кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція), підписаної в Римі 04.11.1950 і ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя…; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві … для захисту … моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Конвенція та практика Європейського суду з прав людини застосовуються судами при розгляді справ як джерело права (ст. 9 Конституції України, ст.ст. 14-16, 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо судом з урахуванням обставин життя подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України). Поряд із цим, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, зокрема, фізичних осіб; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, серед іншого, завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій (ст. 11 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, такі обставини зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 13, 43, 49, 76-82 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Отже, суду належить із достатньою для прийняття відповідного рішення повнотою з`ясувати обставини справи, дійсні взаємовідносини сторін, питання про те, чи можливе збереження шлюбу та як це узгоджується з інтересами сторін і їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції виконував вимоги закону щодо сприяння сторонам у збереженні сім`ї, надавав строк для примирення, проте, залишив поза увагою, що позивач попри те, що особисто не з`явився до суду, не надав і жодного особисто ним складеного та підписаного документа, яким би обґрунтував свою позицію в справі.

За загальним правилом, установленим ЦПК України, сторона може брати участь у справі особисто або через представника (ст. 58 ч. 1), позивач також може просити суд розглянути справу в його відсутність, подавши відповідну заяву (ст. 223 ч. 5 та інші норми ЦПК України). Водночас у справі, в якій це вимагається характером спору, суд, якщо не визнає явку сторони в судове засідання для надання особистих пояснень обов`язковою (ст. 223 ч. 2 п. 5 ЦПК України), в усякому разі не позбавлений права з урахуванням положень ст.ст. 2, 11, ст. 12 ч. 5 ЦПК України, правил доказування в цивільному процесі роз`яснити стороні необхідність особистого, в тому числі, письмового підтвердження правової позиції в справі.

Як випливає з матеріалів справи, відповідачка неодноразово пояснювала суду, що стосунки між сторонами не припинилися, вони періодично проживають разом, спілкуються, тобто, можливість збереження сім`ї не втрачена. Втім, суд зважаючи на такі пояснення відповідачки не вжив необхідних для з`ясування дійсних взаємовідносин сторін заходів.

Обставини, на які посилалася відповідачка, знайшли своє підтвердження на стадії апеляційного розгляду справи, як це випливає із по суті спільної заяви сторін від 28.01.2022, адресованої апеляційному суду. За своїм змістом ця заява є фактичним визнанням позивачем ОСОБА_1 апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , що її він просить задовольнити та не розривати шлюб в інтересах як сім`ї загалом, так і дитини конкретно.

Правова позиція сторони, визнання апеляційної скарги, що є правом сторони, враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи (ст. 364 ч. 4 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, рішення суду про розірвання шлюбу є передчасним, його не можна визнати належно обґрунтованим, а при вирішенні спору, що розглядається, слід передусім враховувати можливість збереження сім`ї, якщо така не втрачена і це не суперечить моральним засадам суспільства та відповідає інтересам подружжя і його дитини. За обставинами справи колегія суддів приходить до висновку про те, що можливість збереження сім`ї ОСОБА_6 наразі не втрачена, це відповідає їхнім особистим інтересам та інтересам їхньої дитини і протилежного в справі, в тому числі, примушування до шлюбу, не встановлено та не доведено. Апеляційний суд не має підстав не враховувати правової позиції позивача в справі, який засвідчив волю зберегти шлюб.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію відповідачки слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Виноградівського районного суду від 19 жовтня 2021 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з 2 лютого 2022 року, яке є днем складення повного судового рішення, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді