Житомирський апеляційний суд
Справа №275/700/21 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П. В.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №275/700/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну стягувача на його правонаступника у справі щодо виконання рішення суду у цивільній справі №2-102/09 за позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання кредиту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області, постановлену 11 листопада 2021 року суддею Миколайчуком П.В. у смт. Брусилові, повний текст ухвали складено 11 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (далі Товариство, ТОВ «ФК «Фінрайт») звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінрайт» у виконанні рішення суду в цивільній справі №2-102/09 за позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №200 від 13.11.2007 в розмірі 6002,22 грн, судового збору в розмірі 60 грн та витрат на ІТЗ в розмірі 30 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.12.2009 у справі № 2-102/09 позовні вимоги ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за вищевказаним договором про надання кредиту задоволено. 28.01.2010 стягувачу Брусилівським районним судом Житомирської області видано виконавчі листи № 2-102 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту № 200 від 13.11.2007 в розмірі 6002,22 грн, судового збору в розмірі 60 грн та витрат на ІТЗ в розмірі 30 грн. 25.08.2010 у Брусилівському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) відкрито виконавче провадження №21308813 за виконавчим листом №2-102 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості.

31.03.2020 між ПАТ «Імексбанк» та Товариством укладено Договори про відступлення прав вимоги №126 та №126/1 за кредитним договором № 200 та договорами поруки № 200/1 і №200/2 від 13.11.2007, відповідно до яких ТОВ «ФК «Фінрайт» набуло права грошової вимоги до відповідачів.

Сторонами у повному обсязі виконані зобов`язання за договором про відступлення прав вимоги №126, що підтверджено довідкою АТ «Сбербанк» №263/07 від 01.03.2021 про перерахування з рахунку ТОВ «ФК «Фінрайт» коштів згідно платіжного доручення №301 від 27.03.2020 в сумі 6210950 грн на рахунок в Національному банку України. Також, вказало, що на даний час Фондом гарантування вкладів фізичних осіб здійснюється ліквідація АТ «Імексбанк».

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2021 року заяву ТОВ «ФК «Фінрайт» про заміну стягувача задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінрайт» у справі щодо виконання рішення суду у цивільній справі № 2-102/09 за позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просили скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви Товариства за безпідставністю, а провадження у справі закрити.

Вважають, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення заяви Товариства про заміну стягувача, оскільки 10.09.2015 старшим державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирською МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 47367869 за виконавчим листом № 2-102 від 24.12.2009 в зв`язку з повною фактичною сплатою боргу, а виконавчий лист повернуто до матеріалів справи № 2-102/2009.

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.12.2009 у справі № 2-102/09 позов акціонерного комерційного банку «Імексбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь акціонерного кредитного банку "Імексбанк 6002,22 грн борг за договором кредиту № 200 від 13.11.2007, який складається із заборгованості за кредитом в сумі 5148 грн, заборгованості за відсотками в сумі 88,76 грн, пені в сумі 765,46 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь акціонерного кредитного банку "Імексбанк 60,02 грн на відшкодування сплаченого судового збору і 30 грн на відшкодування оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.3).

28.01.2010 Брусилівським районним судом Житомирської області видано акціонерному кредитному банку "Імексбанк виконавчі листи № 2-102/2009 рік про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного кредитного банку Імексбанк заборгованості за договором кредиту № 200 від 13.11.2007 в сумі 6002,22 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5148 грн, заборгованості за відсотками в сумі 88,76 грн, пені в сумі 765,46 грн та судових витрат (а.с.4-5, 101, 104).

25.08.2010 у Брусилівському районному відділі державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження №21308813 за виконавчими листами №2-102 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання кредиту №200 від 13.11.2007 в розмірі 6002,22 грн, судового збору в розмірі 60 грн, та витрат на ІТЗ в розмірі 30 грн.

10.09.2015 старшим державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирською МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 47367869 за виконавчим листом № 2-102 від 24.12.2009 в зв`язку з повною фактичною сплатою боргу. Виконавчий лист повернуто до матеріалів справи № 2-102/2009 (а.с.101, 104).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 №50 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 №16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у AT "Імексбанк", з 27.05.2015 почато процедуру ліквідації AT «Імексбанк» (а.с.145).

31.03.2020 між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладено Договори про відступлення прав вимоги №126 та №126/1, згідно яких право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №200 та договорами поруки № 200/1 і №200/2 від 13.11.2007, перейшло до ТОВ «ФК «Фінрайт» (а.с.8 звор., 9-10, 11 звор., 12-13).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження 61-39193св18).

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви Товариства, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 березня 2021 року по справі № 2-5356/10, та виходив із того, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Також, суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.04.2018 у справі № 2-н-148/09, від 27.11.2019 у справі № 496/2685/13-ц, від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14, відповідно до яких заміна сторони правонаступником можлива і після закінчення виконавчого провадження його виконанням.

Тому, враховуючи, що повноваження заміни стягувача надані суду незалежно від стадії процесу виконання судового рішення, суд відхилив доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про неможливість вирішення заяви про заміну стягувача у зв`язку з повним виконанням рішення Брусилівського районного суду Житомирської області у справі № 2-102/09. Крім того, суд зазначив, що в межах розгляду даної справи не вирішується питання про стягнення коштів з боржника, відтак аргументи ОСОБА_2 в частині відсутності заборгованості за даним рішенням не спростовують доводів заявника щодо наявності підстав для заміни стягувача.

Натомість, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви Товариства.

Дійсно, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду досліджувалося питання застосування правового механізму, передбаченого статтями 52, 334 ГПК України, які не відрізняються за своїм змістом від приписів статей 55 та 442 ЦПК України відповідно та передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Отже, заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватися з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України (аналогічній статті 55 ЦПК України). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Таким чином, особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу.

В той же час, заява ТОВ «ФК «Фінрайт» про заміну стягувача не містила посилань на те, які саме існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу Товариство бажає набути та реалізувати (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами). Отже, у заяві не зазначено дійсну юридичну зацікавленість ТОВ «ФК «Фінрайт» у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду про наявність підстав для задоволення заяви Товариства є передчасним.

Висновок колегії суддів, на її думку, не суперечить вищенаведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі № 911/3411/14, оскільки у п. 6.13 постанови суду касаційної інстанції від 16 лютого 2021 року вказано на необхідність встановлення дійсної юридичної зацікавленості у правонаступника у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі виконання рішення суду. Також, у п.6.22 Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Фінрайт».

З Товариства на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ними судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі по 227 грн кожному.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну стягувача у цивільній справі №2-102/09.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 227 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 07 лютого 2022 року.