Справа № 336/7158/21
Провадження № 2/336/4432/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.01.2022 м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Карабак Л.Г., за участю секретаря судового засідання Овчаренко К.О., розглянувши у спрощеному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (власністю), -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просить усунути перешкоди в здійсненні права власності на будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , 7/50 частин домоволодіння якого вона є власницею на підставі договору дарування від 26.04.2006, іншими співвласниками є треті особи по справі.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім її чоловіком, в шлюбі вони перебували з 2015 по 2021. Відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але в будинку не проживає більше ніж два роки, з серпня 2019, місце його фактичного проживання на теперішній час невідомо.

У зв`язку з викладеним, просила відповідача визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ч.2 ст.405 ЦК України.

Ніяких угод між сторонами не укладалось. Реєстрація відповідача за вказаною адресою створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності.

Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх, проти заочного розгляду не заперечує.

В судове засідання відповідач не з`явився, відзиву на позов не подав, заяв та клопотань від нього не надходило.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами та у заочному порядку.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_1 ) є власницею 7/50 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності - договір дарування №564 від 26.04.2006. Співвласниками домоволодіння є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних услуг відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 26.12.2015.

Як вказано позивачем, відповідач виїхав з будинку, не проживає за місцем реєстрації з з серпня 2019, місце його фактичного проживання на теперішній час їй невідомо. Відповідач втратив будь-який інтерес до вказаного житла. Ніяких угод між сторонами не укладалось. Реєстрація відповідача за вказаною адресою створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач не проживає у домоволодінні позивача без поважних причин понад встановлені законодавством строки, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню права користування та розпорядження належним йому будинком, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Так, згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Верховний Суд зазначає, що застосовуючи відповідну практику, суди мають належним чином з`ясувати обставини справи та надати їм правову оцінку, з урахуванням встановлених обставин справи за допомогою «трискладового тесту» як юридичної конструкції, який є засобом перевірки необхідності втручання в права особи, вирішити конфлікт між правами та інтересами як власника житла та фізичних осіб, які зареєстровані в житловому приміщенні.

Верховний Суд зауважує, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.

Верховний Суд зауважує, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома або недбала поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Відповідно до правового змісту ст.ст. 391, 396 ЦК України підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ст. 284 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо на нього не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.Г.Карабак