АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2022 року

м. Чернівці

справа № 723/1879/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Петранюк Ю.Т.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 червня 2018 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В.Т.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 11 вересня 2014 року в сумі 297 410 гривень та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 5 924 гривні.

Цього ж дня ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 в межах суми ціни позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що існує очевидна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, через те, що спірне майно, яке зареєстроване за відповідачем, може бути відчужене останнім на користь третіх осіб на момент виконання рішення.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 червня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 в межах суми 303 334 гривні.

Судове рішення мотивоване тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у вказаній цивільній справі, а тому наявні підстави для забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати та відмовити у задоволенні такої заяви або повернути таку заяву позивачу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заява про забезпечення позову на момент її подання до суду не відповідала формі та змісту такої заяви, передбаченій статтею 151 ЦПК України, а тому суд повинен був повернути її позивачу.

Позивач всупереч вимогам закону не зазначив перелік майна, на яке необхідно накласти арешт, не довів вартість такого майна та те, що такий захід забезпечення позову як арешт майна не буде порушувати прав відповідача чи прав та охоронюваних інтересів третіх осіб, які можуть бути учасниками спірних правовідносин.

Окрім того, в обґрунтування апеляційної скарги вказував, що оскаржувана ухвала порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_3 , оскільки арешт накладено на майно, яке належить йому на праві власності та було придбано у ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 17 жовтня 2014 року.

Вказує, що під час вирішення питання про накладення арешту на майно суд першої інстанції не встановив особу власника спірного майна та не залучив її до участі в справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона за своєю суттю не є конкретною та в ній не зазначено, які саме права та інтереси скаржника суд не взяв до уваги під час постановлення оскаржуваної ухвали.

ОСОБА_3 не надано до апеляційної скарги жодних доказів, які б свідчили про те, що він мав якесь відношення до спірного нерухомого майна, яке на момент постановлення оскаржуваної ухвали належало на праві власності ОСОБА_2 .

Отже, у даному випадку немає правового зв`язку із скаржником, майном і сторонами у даній справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного провадження.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що у червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу за договором позики від 8 вересня 2017 року в сумі 297 410 гривень та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 5 924 гривні.

Цього ж дня ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 в межах суми ціни позову.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 червня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 в межах суми 303 334 гривні.

Згідно з договорами купівлі - продажу, які укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Сирбу Л.Б. 4 липня 2018 року, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :01:004:0137 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 732458300:01:004:0153.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при постановленні ухвали

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 4 лютого 2021 року у справі № 753/5604/20.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Одним з елементів права на справедливий судовий розгляд є право на розгляд справи незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) та у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 2-1523/10.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

У постановах Верховного Суду від 16 листопада 2020 року в справі № 465/581/20, від 02 грудня 2020 року у справі № 0541/4463/2012, від 19 травня 2021 року у справі № 175/5648/13 та в ухвалі Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 695/319/19 викладено правовий висновок про те, що саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно, щодо якого виник спір, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

ОСОБА_3 як на підставу звернення до суду із апеляційною скаргою посилався на те, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції порушуються його права, оскільки згідно такої ухвали було накладено арешт на майно, яке належить йому на праві власності та яке було придбано ним у ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 17 жовтня 2014 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_3 набув право власності на спірне нерухоме майно після постановлення судом першої інстанції ухвали про забезпечення позову ОСОБА_1 пред`явленого до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 11 вересня 2014 року.

ОСОБА_3 не був учасником спірних правовідносин. Оскаржувана ухвала суду не містить судження про права та обов`язки ОСОБА_3 .

Вказані обставини свідчать про те, що на час ухвалення такого судового рішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу, не вирішувалося.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 не врахував того, що власник, а також особа, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) може пред`явити до суду позов про зняття арешту з такого майна.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) та Верховним Судом у постанові від 19 листопада 2021 року у справі № 359/4970/16-ц.

Оскільки ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 червня 2018 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 не вирішувалося, апеляційне провадження за апеляційною скаргою вказаної особи підлягає закриттю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.

Керуючись статтею 362 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала підлягає оскарженню до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 3 лютого 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна