КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/8586/17 Головуючий у 1 інстанції: Мицик Ю.С.
Провадження №22-ц/824/398/2022 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Сушко Л.П.

за участю секретарів Телятник І.М., Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів за депозитним договором, 3% річних та пені,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за депозитним договором, 3 % річних та пені, в якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за депозитним договором за період з 01 березня 2014 року по 25 лютого 2018 року в розмірі 16 959,61 доларів США, 3% річних за період з 01 березня 2014 року по 25 лютого 2018 року в розмірі 171 548 грн 41 коп. та пеню за період з 01 червня 2014 року по 25 січня 2018 року в розмірі 58 553 366 грн 70 коп.

У мотивування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 52 036,92 доларів США, що складається із сум депозитного вкладу та відсотків за договором банківського вкладу.

26 березня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення грошових коштів у розмірі 52 036,92 доларів США.

У порядку примусового виконання судового рішення на її рахунок надійшли кошти у розмірі 995 638 грн (15 січня 2018 року) та 476 031 грн 37 коп. (25 січня 2018 року).

Відповідно до ст. ст. 625, 1061 ЦК України наявні підстави для стягнення з відповідача процентів на банківські вклади за фактичний строк користування вкладами та три проценти річних від суми стягнення.

Проценти за депозитним вкладом за цим позовом нараховуються з 01 березня 2014 року і становлять 16 959,61 доларів США, три проценти річних відповідно становлять 171 548 грн 41 коп.

Крім того, відповідачем було порушено її право на повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків з 01 червня 2014 року, фактично виконано 15 січня 2018 року та 25 січня 2018 року, а тому наявні підстави для стягнення з банку пені за невиконання депозитного договору в розмірі 58 553 366 грн 70 коп.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів за депозитним договором, 3% річних та пені задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за депозитним договором №SAMDN0253 від 31.07.2013 в розмірі 1 739,21 доларів США, 3% річних в розмірі 122 575,81 грн та пеню згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 1440943,94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 10 510,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення суду в частині визначення розміру пені шляхом зменшення розміру пені до суми збитків, а саме, до розміру відсотків, нарахованих на депозитний вклад, що складає гривневий еквівалент 2 852,58 доларів США.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції при стягненні пені у розмірі, що дорівнює розміру депозитного вкладу та розміру нарахованих відсотків станом на 05 травня 2014 року (52 036,92 доларів США), не вірно застосував вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Зазначає, що Верховний Суд стягує з банку на користь вкладників пеню в розмірах, які становлять значно менші суми, ніж суми нарахованих відсотків на депозитні вклади, не приймаючи до уваги розміри самих вкладів.

У судовому засіданні адвокат Тузова В.О. представник АТ КБ «ПриватБанк» підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду.

Адвокат Гарун Н.М. представник ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити. Зазначала, що апеляційна скарга в межах процесуальних строків апелянтом не доповнювалась та не змінювалась, не містила та не містить вимог та доводів щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відносно стягнення пені, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зазначеній частині у зв`язку з пропуском процесуальних строків не має.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2013 року ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» був розміщений депозитний вклад за депозитним договором (заявою) №SAMDN0253 в сумі 49 184,34 доларів США строком на 366 днів - по 31 липня 2014 року із нарахуванням процентів у розмірі 8,5 річних.

Платіжним дорученням № від 31 липня 2013 року позивач здійснила перерахування коштів на вкладний рахунок.

28 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до банку із заявою про розірвання депозитного договору з 01 червня 2014 року.

Згідно із довідкою №44582838 від 05 травня 2014 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за депозитним договором склала 52 036,92 доларів США.

Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 у справі №755/15839/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів і стягнення грошових коштів стягнуто з відповідача на користь позивача 52 036,92 доларів США, що складається із сум депозитного вкладу та відсотків.

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У порядку примусового виконання судового рішення Соборним (раніше Жовтневим) відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції стягнуто з відповідача на користь позивача за рішенням суду суму боргу 52 036,92 доларів США, що є еквівалентом у гривні: 15 січня 2018 року - 995 638 грн та 25 січня 2018 року - 476 031,37 грн, що підтверджується виписками ПАТ «Альфа-Банк» від 25 січня 2018 року та від 01 лютого 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення пені суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі не виконання зобов`язань банком по поверненню депозитного вкладу банк повинен нести відповідальність у вигляді неустойки пені.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов договору депозитного договору вкладник має право на дострокове розірвання договору банківського вкладу з повідомленням про це банк за два дні.

28 травня 2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про розірвання депозитного договору з 01 червня 2014 року.

Тобто, договір банківського вкладу вважається розірваним з дати, зазначеної вкладником, тобто з 01 червня 2014 року.

У судовому засіданні представник позивача проти того, що договір депозитного вкладу вважається розірваним не заперечувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Після розірвання договору його умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду у справі №320/5115/17 від 09 листопада 2021 року, яка відповідно до вимог ст. ст. 416, 417 ЦПК України є обов`язковою для застосування норми права стосовно виниклих правовідносин.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції не врахував, що договір банківського вкладу було розірвано за ініціативою позивача і зобов`язання сторін припинились з 01 червня 2014 року, а тому неправильно застосував ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, які припинились, стягнувши з відповідача пеню.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд вийшов за межі доводів і вимог апеляційної скарги та прийшов до висновку про скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскаржуваним рішенням суду стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 510 грн.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню та враховуючи ціну позову і пропорційність задоволених позовних вимог, рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні шляхом зменшення розміру судового збору з 10 510 грн до 16 грн 93 коп.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону «Про захист прав споживачів» скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судового збору в сумі 10 510,00 грн змінити, зменшивши розмір судового збору з 10 510 грн до 16 грн 93 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

Л.П. Сушко