Житомирський апеляційний суд
Справа №291/465/21 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Микитюк О.Ю., Коломієць О.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №291/465/21 за позовом ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. у смт. Ружині,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив встановити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка ОСОБА_1 ОСОБА_4 , яка до своєї смерті одиноко проживала по АДРЕСА_1 . Вказує, що після смерті тітки відкрилася спадщина на її майно, а саме земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами с. Бистрик, Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області.

Зазначає, що наприкінці березня 2019 року до позивачки зателефонували представники СП «Нібулон», в користуванні яких знаходиться дана земельна ділянка та поцікавилися у неї про те, чому вона, як єдина спадкоємниця майна ОСОБА_4 , не оформляє свої спадкові права на земельну ділянку у порядку спадкування. Стверджує, що за інформацією, якою володіла ОСОБА_1 , спадщину після смерті тітки прийняв її син, який проживав на території Російської Федерації. Разом з тим, для свого переконання позивачка звернулася до нотаріальної контори та дізналася, що дійсно, спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 (спадкова справа №2547/2004) прийняв її син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у 2005 році був зареєстрований у м. Усть-Катав, Челябинської області.

Вказує, що ОСОБА_1 намагалася зв`язатися у телефонному режимі із своїм двоюрідним братом ОСОБА_3 , але телефон не відповідав, а тому позивачка зв`язалася із органами місцевого самоврядування у м. Усть-Катав Челябинської області Російської Федерації, де їй повідомили, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав АДРЕСА_2 , декілька років тому, помер. Більш детальної інформації надавати відмовилися та рекомендували звертатися із офіційним запитом. Зазначає, що звернувшись із письмовою заявою до Усть-Катавського міського відділу ЗАГС Челябинської області Російської Федерації про видачу свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка отримала офіційну відповідь від 25.06.2019 про те, що по даному питанню їй необхідно звернутися до відділу ДРАЦС по місцю проживання.

Вказує, що 17.07.2019 року на письмове звернення до Ружинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану позивачка отримала відповідь про те, що для отримання свідоцтва про смерть свого двоюрідного брата їй необхідно надати докази родинних стосунків. Стверджує, що ОСОБА_1 зверталася до Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї тітки та свого двоюрідного брата, однак отримала відмову у зв`язку із відсутністю доказів смерті брата та відсутністю факту родинних стосунків.

Зазначає, що з метою встановлення факту родинних стосунків ОСОБА_1 зверталася до Корольовського районного суду м. Житомира. Вказує, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.06.2020 у цивільній справі №296/799/20 встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, що позивачка є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що вказане рішення суду дало підстави позивачці повторно звернутися до Ружинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть свого брата.

Стверджує, що 12.03.2021 ОСОБА_1 отримала в Ружинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про смерть ОСОБА_3 після чого, 13.03.2021 звернулася до Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата. Однак, 18.03.2021 нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та надав відповідне роз`яснення із якого вбачається, що правовідносини пов`язані із спадкуванням нерухомості, що знаходиться на території України та належить спадкодавцям, які є суб`єктом іноземних держав врегульовується Законом України «Про міжнародне приватне право». Вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк з поважних причин, оскільки вона не знала про смерть свого двоюрідного брата. Враховуючи вищевикладене, просить поновити та визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Усть-Катав Челябинської області Російської Федерації.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи, неправильно досліджено докази по справі, в результаті чого прийнято невірне рішення. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано постанову Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №565/1145/17. Враховуючи викладене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Усть-Катав, Челябинської області, Росія помер ОСОБА_3 , який на день своєї смерті проживав в Росії. Наведене підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 97400023 отделом ЗАГС администрации Усть-Катавского городского округа Челябинской области (російською мовою).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне померлому майно, що складається із земельної ділянки площею 1,9208 га, яке він успадкував після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Бистрик Ружинського району Житомирської області, що підтверджується матеріалами спадкової справи №547/2004.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 червня 2020 року у цивільній справі №296/799/20 встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, що позивачка є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданого 18.03.2021 державним нотаріусом Ружинського державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкова справа відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , не заводилась, і відповідно, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався.

Вбачається, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звертався до Ружинської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав, але листом від 18 березня 2021 року №235/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 було відмовлено, так як вона пропустила строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що пропущений позивачем строк подачі заяви про прийняття спадщини є значним, тривалістю майже 10 років, а доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про існування для позивача об`єктивних і непереборних перешкод звернення із заявою про прийняття спадщини не надано, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія апеляційного суду погоджується в повній мірі з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

На підтвердження поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 посилалася на те, що вона не знала про смерть свого двоюрідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Усть-Катав, Челябинської області, Росія. Також пропуск строку пояснила віддаленістю свого місця проживання (м. Житомир, Україна) від місця проживання свого брата ОСОБА_3 (м. Усть-Катав, Челябинської області, Росія) та місцем відкриття спадщини (смт. Ружин, Житомирська область, Україна).

Проте, зазначене, на думку апеляційного суду не свідчить про те, що у спадкоємця існували об`єктивні перешкоди для подання заяви.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Щодо доводів апеляційної скарги про віддаленість місця проживання заявника та місця знаходження спадкового майна, колегія апеляційного суду виходить з наступного.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2.1 глави 10 розділу ІІ Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 глави 10 розділу ІІ Порядку).

Пунктом 3.23 глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Згідно з пунктом 2.1 розділу IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у статтях 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів.

Отже, позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, а тому віддаленість місця проживання позивача (м. Житомир) від місця відкриття спадщини (смт. Ружин, Житомирська область) не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 04 березня 2020 року у справі №640/8507/17 (провадження №61-28865св18), від 04 червня 2020 року у справі №601/1157/19 (провадження №61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі №420/23/18 (провадження №61-1883св19).

З огляду на це, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що проживання спадкоємця на великій відстані від місця відкриття спадщини є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що віддаленість місця проживання позивача (м. Житомир) від місця відкриття спадщини (смт. Ружин, Житомирська область) не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини, оскільки відстань від м. Житомира до смт. Ружин Житомирської області не може вважатись великою відстанню між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна смт. Ружин Бердичівський район Житомирська області.

Таким чином, встановивши, що у ОСОБА_1 були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи заявника про не встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення та ненадання належної оцінки зібраним у справі доказам, зокрема, необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця та проживання в різних населених пунктах, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.

Посилання заявника як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 (провадження №61-38298св18) не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

Інші наведені доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, а також врахував позиції Верховного Суду та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді