Дата документу 02.02.2022 Справа № 336/5931/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5931/21 Головуючий у 1 інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/366/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народився син ОСОБА_3 , батьком дитини є відповідач ОСОБА_1 .

З моменту народження дитини відповідач не надає матеріальну допомогу для утримання дитини, життям та інтересами дитини не цікавиться, участі в житті дитини не приймає, кошти витрачає на власні потреби та ремонт власного автомобіля «Kia Rio», постійного заробітку не має.

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти щомісячно, починаючи з 04 червня 2020 року, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно з 20 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 458 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на наявність у його матері тяжкої хвороби, внаслідок якої вона потребує постійного догляду та лікування, через що він не має можливості працювати, зняття його матері з обліку як фізичної особи-підприємця, недоведеність позивачем потреби в стягненні аліментів у заявленій сумі, переоформлення належного йому автомобіля ще до подання позову та через потребу в грошових коштах, просив скасувати рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі 4000 грн., ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 1006,50 грн. щомісячно.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що мати відповідача зупинила підприємницьку діяльність, відповідач неофіційно працює в магазині матері, користується проданим автомобілем, відповідачем здійснювалось придбання майна з доходів, джерело походження яких не доведено, її мати також потребує постійного догляду та лікування, дитина перебуває на диспансерному обліку у алерголога та ортопеда, потребує лікування та витрат на утримання.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині визначення розміру аліментів, в іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається.

Згідно з п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 (а.с. 5), який фактично проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні.

Відповідач офіційно не працевлаштований, згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 12 жовтня 2021 року №2759/08-01-50-24 інформація за період з 1 кварталу 2020 року по 2 квартал 2021 року про доходи ОСОБА_1 відсутня (а.с.231).

ОСОБА_1 перебуває на обліку управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району з 01 серпня 2021 року як утримувач компенсації за надання соціальних послуг на непрофесійній основі по догляду за матір`ю ОСОБА_4 , 1955 року народження, що підтверджується довідкою про отримання допомоги №1848 від 16 вересня 2021 року, отримує допомогу в розмірі 2189 грн. (а.с.232, 233).

Відповідно до витягу з амбулаторної карти №23919 ОСОБА_4 перебуває на обліку «Д» в КУ «ЗОК Онкодиспансер» Запорізької обласної ради, діагноз: новоутворення лобної долі головного мозку праворуч, виражений больовий синдром, стан після променевої терапії (а.с.25).

За станом здоров`я ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з невиліковною хворобою, через яку не може самостійно пересуватися та самообслуговуватись, що підтверджується довідкою ЛКК КНП «Центр ПМСД №2» №143/2 від 09 серпня 2021 року (а.с.27).

Пенсія матері відповідача - ОСОБА_4 становить 2200 грн., що підтверджується Довідкою про доходи, виданою Шевченківським об`єднаним управлінням ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області (а.с.29).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За приписами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років, становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;

Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Згідно з п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Дійшовши обґрунтованого висновку про наявність у відповідача обов`язку із утримання малолітнього сина, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст.182 СК України, не обґрунтував реальну спроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому в позові розмірі.

Так, встановлено, що відповідач не має офіційного працевлаштування, отримує компенсацію за надання соціальних послуг на непрофесійній основі по догляду за матір`ю ОСОБА_4 , 1955 року народження, яка потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з невиліковною хворобою, через яку не може самостійно пересуватися та самообслуговуватись.

Таким чином, можливості ОСОБА_1 здійснювати діяльність, яка б приносила доходи, обмежені.

В той же час ОСОБА_2 не надало належних доказів на обґрунтування заявленого нею розміру аліментів на утримання дитини щомісячно в розмірі 4000 грн. та можливості відповідача здійснювати такі виплати.

Посилання ОСОБА_2 на перебування дитини на диспансерному обліку у алерголога та ортопеда, несення витрат на лікування не може бути прийнято до уваги від час визначення розміру аліментів на утримання дитини, оскільки такі витрати відносяться до додаткових, стягнення яких передбачено ст. 185 СК України.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Наявні у справі докази свідчать про те, що стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 4000 грн. щомісячно буде надмірним тягарем для платника аліментів з огляду на встановлені обставини.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням принципу справедливості колегія суддів дійшла висновку про те, що аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відповідача слід стягнути в розмірі 1500 грн.,

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року у цій справі в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно з 20 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення аліментів з 04 червня 2020 року не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова