Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2022 Справа №607/23502/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , просить 1) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 17.12.2021 року і до повноліття дитини або завершення навчання; 2) Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача додаткові витрати на дитину, а саме оплату навчання в Відокремленому структурному підрозділі «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнення додаткових витрат проводити щороку двома платежами: по 10125,00 грн. до 20 січня і 20 серпня поточного року починаючи з 20 серпня 2022 року і до 20 січня 2025 року до закінчення навчання в коледжі; 3) Компенсувати позивачу сплачені кошти за перший рік навчання ОСОБА_4 у коледжі в сумі 20250,00 грн., стягнувши дані кошти з відповідача.

Позов мотивовано тим, що він та його дружина є бабусею та дідусем неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є батьком онука, колишнім чоловіком їх доньки, ОСОБА_5 , яка померла. З 2016 року до теперішнього часу вони самостійно піклуються про здоров`я, фізичний та духовний розвиток внука. З часу смерті їх доньки відповідач з дитиною не спілкується та не буре участі у його утриманні. Він не відвідував дитини ні дома, ні у шкільних закладах та не цікавився його долею, навчанням, здоров`ям, потребами фізичними, моральними, матеріальними і т.д. Після смерті матері, онук став постійно проживати разом з ними. Відповідач ОСОБА_3 , невдовзі після смерті дружини, одружився вдруге, має малолітню дитину та проживає окремо. На даний час відповідач майже не приймає майнової участі в утриманні нашого онука. Єдині витрати, які відповідач погодився взяти на себе після численних нагадувань та вимог протягом останніх п`яти років - це оплата за послуги ортодонта в листопаді 2021 року. Позивач з дружиною самостійно забезпечують онукові гідні умови для повноцінного життя, навчання, відпочинку, лікування тощо. Зі сторони відповідача або ж його родини жодного разу не було виявлено хоча б найменшої фінансової допомоги для ОСОБА_6 (окрім вищезазначеного випадку оплати послуг ортодонта). Зауважує, що онук після закінчення 9 класу вступив до Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільського фахового коледжу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» на денну форму навчання, спеціалізація - відділення електронних апаратів, спеціальність «комп`ютерні науки». У зв`язку із навчанням дитині необхідно купити спортивну форму, інший одяг і взуття, а також інше приладдя, що необхідне для його навчання в коледжі. Звертає увагу, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає він може сплачувати мінімальний розмір аліментів. Зауважує, що ОСОБА_6 успішно навчається на першому курсі коледжу, прагне поглиблювати та розвивати свої знання з комп`ютерних наук та інших дисциплін. Вважає, що обов`язком батька є надати сину можливість розвинути свої здібності та здобути якісну вищу освіту. Наголошує, що його доходів та доходів дружини є недостатньо для того, щоб забезпечити усі потреби дитини. Вони самостійно оплачують навчання в коледжі - 10125,00 грн. за перший семестр навчання та 10125,00 грн. за другий семестр навчання. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у своїх заявах по суті просить задовольнити позовні вимоги частково. Призначити аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у мінімальному розмірі - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним віку 18 років починаючи з 1 січня 2022 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Відмічає негативне ставлення до нього зі сторони позивача та його дружини через його недостатню фінансову забезпеченість. Звертає увагу суду, що після смерті ОСОБА_5 він ще близько року активно спілкувався зі своїм сином, відвідував його за адресою його теперішнього проживання, залишався ночувати, проводив з ним вільний час, допомагав з домашнім завданням. Проте, через рік після смерті ОСОБА_5 , він створив нову сім`ю та на сина ОСОБА_6 почався моральний тиск з боку його дідуся та бабусі, син почав ігнорувати його дзвінки і згодом перестав на них відповідати взагалі. Коли приходив відвідати його йому просто не відкривали двері. Тому, щоб не травмувати дитину почав телефонувати рідше, намагаючись дати йому час на усвідомлення та аналізу ситуації, а також сподіваючись, що його дідусь та бабуся, з якими він проживає, сприятимуть налагодженню стосунків між батьком та сином. Стверджує, що він оплатив відпочинок сина у ОСОБА_7 у сумі 2500 грн для випускників 9-В класу. Також по мірі можливості перечислював на картку кошти. Звертає увагу суду, що він має на утримання малолітню доньку від другого шлюбу, яка повинна ходити у садочок приватного типу через повну лактозну несумісність та потребує спеціалізованого харчування на основі окремо розробленого меню. Його теперішня дружина отримує мінімальну заробітну плату. Зауважує, що в нього є батьки пенсійного віку з інвалідністю другої групи, яким він також зобов`язаний надавати фінансову підтримку. Всі його заощадження він витратив на послуги ортодонта, а тому, не має можливості компенсувати витрати оплату навчання сина.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в ньому.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в заявах по суті. Звертає увагу суду, що на цей час він втратив роботу, та перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний. Зауважує, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму сину. Наголошує, що він також має на утримання малолітню доньку, яка хворіє та потребує спеціального догляду. Також, вважає, що рішення вступати на плату форму навчання прийняли бабуся і дідусь, тоді як він був проти цього.

Розглянувши справу, суд дослідив такі докази та встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі із ОСОБА_5 з 09 червня 2005 року.

В шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 29 грудня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №2600.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 15 жовтня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, відповідний актовий запис №1605.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 13 липня 2020 року.

Згідно договору про надання платної освітньої послуги №555 від 20.08.2021 року ОСОБА_8 для здобувача освіти ОСОБА_4 уклала договір, відповідно до якого відокремлений структурний підрозділ «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» надає за плату освітні послуги здобувачу освітньо-професійного ступеня «фахового молодшого бакалавра» за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки» ВСП «ТФК ТНТУ». Загальна вартість навчання на строк дії договору до 2025 року становить 81000 грн, по 10125 грн за один семестр.

Як вбачається із довідки Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільського фахового коледжу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя» від 26 січня 2021 року ОСОБА_4 є студентом першого курсу денної форми навчання відділення електронних апаратів за кошти фізичних осіб, термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року.

Згідно із квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_8 оплатила 02.08.2021 року за навчання ОСОБА_4 10125 грн. та 13.12.2021 року за навчання ОСОБА_4 10125 грн.

Як видно із довідки лікаря стоматолога, квитанції ФОП ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , оплатив синові ОСОБА_10 20000 грн за встановлення брикет-системи 08.11.2021 року та 1500 грн. 05.12.2021 року.

Відповідно до наказу директора ТОВ «Євротерн» від 27 жовтня 2021 року ОСОБА_3 за угодою двох сторін був звільнений з роботи в ТОВ «Євротерн». Також, згідно довідки Державного центру зайнятості Тернопільського МРЦЗ від 25.11.2021 року ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітний з 19 листопада 2021 року.

Відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка хворіє на спадкову непереносимість лактози (а.с. 29,30). Позивачем надано квитанції про оплату за догляд за дочкою за жовтень, грудень та листопад 2021 року в розмірі по 5750 грн.

Дослідивши докази на надавши їм оцінку суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке.

Згідно статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 12 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною другою статті 258 Сімейного кодексу України передбачено, що баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів, суд виходить із такого.

Частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу вимог статті 182 СК суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, його працездатний вік, наявність доньки від другого шлюбу, суд доходить переконання, що аліменти на утримання сина слід стягнути в розмірі, якому просить позивач, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів є мінімальним гарантованим згідно статті 182 Сімейного кодексу України та визнається відповідачем.

Зважаючи на вимоги статті 180,190 Сімейного кодексу України, аліменти слід стягувати починаючи стягувати з 17.12.2021 року та до досягнення повноліття. Тому, суд доходить висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення додаткових витрат на оплату навчання, то в цій частині позову слід задовольнити частково, виходячи із наступних причин.

Згідно із частиною першою статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з частиною другою статті 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

У цій справі Верховний Суд України вказав, що витрати, пов`язані з навчанням неповнолітньої дитини, можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину, що передбачені статті 185 СК України. Такий висновок підтримано Верховним Судом у постанові від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

Доводи відповідача щодо про те, що він наполягав на те, щоби син навчався в школі, суд відхиляє, зважаючи на таке.

Так, здібності кожної людини, її індивідуальні особливості є результатом її розвитку.

Частинами сьомою та восьмою статті 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Навчання дитини з метою отримання професії не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.

Суд враховує пояснення позивача про те, що ОСОБА_6 сам прагнув вступити до коледжу, йому завжди подобалися комп`ютерні науки та зараз, під час навчання, його оцінки набагато вищі. Вступити на бюджетну форму навчання не було можливості, оскільки зважаючи на популярність та актуальність професії, був великий конкурс. Тому, на думку суду, навчання неповнолітнього ОСОБА_12 в коледжі відповідає найкращим його інтересам. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Зважаючи на матеріальне становище відповідача, його молодий працездатний вік, наявність в нього на утриманні неповнолітньої доньки від другого шлюбу, яка хворіє, те, що він на цей час безробітний, однак, така безробітність спричинена ним самим, у зв`язку із написанням заяви про звільнення за згодою сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, та стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату навчання неповнолітнього ОСОБА_12 в розмірі 1400 гривень щомісяця, починаючи стягувати з 20 серпня 2022 року та до закінчення навчання в відокремленому структурному підрозділі «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя», але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Це частково компенсує оплату навчання неповнолітнього на 16880 грн з 20250 грн на рік. Позивач не довів, що відповідач має змогу оплачувати аліменти в більшому розмірі.

Щодо компенсації стягнення частини вартості навчання в розмірі 20250 грн за перший рік навчання, то така вимога не підлягає до задоволення. Так, згідно квитанцій про оплату вартості навчання, платником є ОСОБА_8 , тоді як з позовом звернувся ОСОБА_1 . Крім того, стягнення додаткових витрат з 20 серпня 2022 року дасть можливість відповідачу активізувати пошук роботи та організувати своє життя, враховуючи необхідність оплати додаткових витрат вартості навчання сина.

Щодо позову в частині стягнення після досягнення повноліття ОСОБА_13 та до 20 січня 2025 року закінчення навчання в коледжі, то в цій частині позов також не підлягає до задоволення.

Оскільки Сімейним кодексом України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та, крім сплати аліментів, брати участь у додаткових витратах на дитину, а оплата за навчання неповнолітньої дитини є одним із видів таких витрат, які викликані особливими обставинами необхідністю розвитку здібностей дитини та отримання нею освіти, а відповідно до статті 185 СК України участь у цих витратах є таким же обов`язком батьків, як і сплата аліментів, то понесення таких витрат одним із батьків є підставою для стягнення частини цих витрат з іншого з батьків.

Натомість, витрати на навчання як одна з обставин визначення розміру аліментів враховуються при стягненні аліментів на повнолітніх дочку, сина, оскільки, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому в таких випадках при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Саме такі правові висновки висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, які підтримав і Верховний Суд у своїй постановах: від 24 травня 2018 року у справі № 343/2210/15-ц, від 08 листопада 2018 року у справі № 766/12242/16-ц та від 24 липня 2019 року у справі № 521/2016/16-ц, не відступаючи від правової позиції Верховного Суду України.

Тому, зважаючи на те, що самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, які досягли повноліття главою 16 СК України не передбачено, а тому позов про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої щодо оплати навчання є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Разом з тим, після досягнення повноліття, позивач чи ОСОБА_4 не позбавлений права звернутися до суду із позовом про стягнення витрат на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ними 23 років.

На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 17.12.2021 року та до досягнення повноліття.

Стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату навчання неповнолітнього ОСОБА_12 в розмірі 1400 гривень щомісяця, починаючи стягувати з 22 серпня 2022 року та до закінчення навчання в відокремленому структурному підрозділі «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя», але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_13 повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 18 лютого 2022 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк