Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6434/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, третя особа: Виноградівське Виробниче управління житлово-комунального господарства,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач із своєю сім`єю більше двадцяти років проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Первинна інвентаризація вказаного житлового будинку була проведена 23 травня 1966 року. Згідно технічного паспорту від 23.05.1966 р. житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 був побудований 1935 року.

Позивач зазначає, що є володільцем цілого житлового будинку за вказаною адресою, несе весь ризик та тягар його утримання. Протягом останніх років проживає в ньому, забезпечує його експлуатаційну придатність, сплачує комунальні послуги та використовує все дворогосподарство у власних інтересах. Крім членів родини його родини, інші особи ніколи не користувались житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 не пред`являли щодо нього свої майнові права.

У процесі оформлення спадкових прав після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач дізналася про не оформлення прав на нерухоме майно, хоча таке ними завжди використовувалося, в цілому все дворогосподарство, жодних застережень або умов щодо такого використання не було.

З 1991 року ситуація щодо володіння та використання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , (загальна корисна площа житлового будинку становить 56,6 кв.м., в тому числі житлова 34,0 кв.м.) не змінилася, одноосібним фактичним власником залишається позивач.

Разом з тим, згідно інформації КП «Виноградівське РБТІ» житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , рахується за Виноградівською міською радою.

А тому позивач просить визнати на зазначене майно право власності за набувальною давністю.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтовується тим, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі підприємства Виноградівського ВУЖКГ.

Разом з цим, позивач ОСОБА_5 та її батьки з 1994 року по теперішній час проживають в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів на майно та без реєстрації права власності на спірний будинок, який є комунальною власністю, приватизація такого житла, здійснюється органом місцевого самоврядування відповідно до вимог, визначених в Законі України "Про приватизацію державного житлового фонду"

Представник відповідача зауважує, що позивачка не повідомила суд та не надала відповідних доказів про те, яким чином вона заволоділа вказаним майном, не зазначила обставину, яка б вказувала на добросовісність заволодіння чужим майном, нічого не вказано про відношення попереднього власника до вказаного майна, не доведений факт володіння без правової підстави, безтитульності володіння житловим будинком.

А тому просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не зазначено та не надано доказів, що підтверджують добросовісність заволодіння чужим майном та відкритості володіння без правової підстави.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила такі задоволити з підстав наведених у позові. Будучи допитаною в якості свідка повідомила про те, що у спірному будинку проживає з дня народження. Після смерті матері вона дізналась про те, що будинок перебуває на балансі ВУЖКГ.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги просив задоволити.

Представник Виноградівського ВУЖКГ в судове засідання не з"явився, подав заяву згідно якої не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити з підстав наведених у відзиві.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, рівності та диспозитивності.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач із своєю сім`єю більше двадцяти років проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23)

Первинна інвентаризація вказаного житлового будинку була проведена 23 травня 1966 року. Згідно технічного паспорту від 23.05.1966 р. житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 був побудований 1935 році (а.с.23).

Позивач володіє житловим будинку за вказаною адресою, утримує, проживає, забезпечує його експлуатаційну придатність, сплачує комунальні послуги та використовує все дворогосподарство у власних інтересах (а.с.49). Крім членів його родини, інші особи ніколи не користувались житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 не пред`являли щодо нього свої майнові права (а.с.7-8).

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 16.11.2021 року №1208 житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , рахується за Виноградівською міською радою. Загальна корисна площа житлового будинку становить 56,6 кв.м., в тому числі житлова 34,0 кв.м (а.с.23).

Згідно листа Виноградівської міської ради №680 від 16.12.2021 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі підприємства (Виноградівське ВУЖКГ) (а.с.33).

Слід зазначити, що за змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять років з часу сплину позовної давності.

Згідно вказаної норми закону виникнення права власності, як набувальна давність, виникає при вирішенні юридичної долі задавненого майна, власник якого пропустив позовну давність і не може повернути собі майно назад. Потреба у набувальній давності виникає і у випадку придбання майна на законних підставах, коли власник втрачає необхідні докази свого статусу і проволодівши достатній час таким майном не може довести своїх прав.

Умовами виникнення права власності за давністю володіння є: 1 Добросовісність; 2) відкритість; 3) безперервність: 4) тривалість володіння. Крім спливу набувальної давності, для виникнення права власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації необхідним є факт такої державної реєстрації.

Для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом встановленого законом строку.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Зі змісту висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291 гс 18), а також у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св 18) Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вбачається, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, правомірність набуття права власності на майно, добросовісності та безтитульності, безперервності володіння ним без правової підстави.

Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння: добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 (справа № 3-87гс15) сформулював правову позицію, відповідно до якої за змістом правового інституту набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, таке можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; норми ст. 344 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

У подальшому ця правова позиція була неодноразово підтверджена та розвинута Верховним Судом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 зазначила, зокрема: правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю; для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація) (п. 43); аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків; при вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом; володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном; крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (п. 46); звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю; підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність; наявність у володільця певного юридичного титулу, володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник; безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном; безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави; натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.п. 47, 55); якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном (п. 48); відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння; при цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння; володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (п. 50); давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим; тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи; для нерухомого майна такий строк складає десять років (п. 52); набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності (п. 54).

Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив і в ряді інших своїх судових рішень, а в постанові від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 вказав також на те, що: за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Натомість позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав суду: копію технічного паспорту на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складеного станом на 23.05.1966р.; копію інвентарної справи від 19.01.1994р.; копію довідки Виноградівського РБТІ від 16.11.2021 № 1208.

Всі ці встановлені вище обставини вказують на те, що позивачка ОСОБА_5 та її батьки з 1994 року по теперішній час проживали та позивач проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів на майно та без реєстрації права власності на спірний будинок.

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючих документів на житловий будиноку не оформлено. Первинна інвентаризація житлового будинку проведена 23 травня 1966 року, будинок рахується за Виноградівською міською радою (довідка КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 16.11.2021 № 1208 знаходиться в матеріалах справи).

Виноградівським ВУЖКГ (лист від 16.12.2021 № 680) також повідомлено, що нерухоме майно, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі підприємства (Виноградівського ВУЖКГ) (копія листа додається). У зв`язку з цим, оскільки даний будинок є комунальною власністю, приватизація такого житла, здійснюється органом місцевого самоврядування відповідно до вимог, визначених в Законі України "Про приватизацію державного житлового фонду".

При цьому позивачка не надала відповідних доказів про те, яким чином вона заволоділа вказаним майном, не довела суду обставину, яка б вказувала на добросовісність заволодіння чужим майном, нічого не вказано про відношення попереднього власника до вказаного майна, не доведений факт володіння без правової підстави, безтитульності володіння житловим будинком.

Зазначені позивачем обставини щодо сплати комунальних послуг, виготовлення технічної документації на житловий будинок де проживає позивач, не дають підстав встановлення права власності за набувальною давністю (а.с.9-18).

З огляду на встановлені в справі обставини та дійсні правові позиції учасників процесу, підстави для визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю за позивачем ОСОБА_1 відсутні, а позов не можна визнати належно обґрунтованим і доведеним.

Таким чином, судом не встановлено підстави з якими законодавець пов`язує визнання за особою права власності за набувальною давністю.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини ї основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Між тим, в позовній заяві не зазначено з огляду на приписи ч.1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України як, яким чином і коли відповідач порушив, не визнав чи оспорив права позивача; немає достатніх правових обґрунтувань існування правовідносин набувальної давності, передбачених ст.344 ЦК України.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Проживаючи в чужому будинку фактично, що не заперечується й відповідачем, сім`я позивача за необхідністю перебуває в контакті з власником будинку, а позивач не надав доказів про те, що його сім`я та він не знали і не могли знати про наявність реального власника будинку з оформленими правами на нього, про відсутність у них правових підстав для набуття права власності на будинок.

Позиція власника будинку полягає в тому, що позивач із сім`єю наразі користуються будинком з його відома та дозволу фактично винаймаючи його для проживання. У цьому зв`язку самі по собі ті обставини, що договір найму (оренди) житла не укладений у необхідній письмовій формі, а сім`я позивача користується будинком фактично не спростовують вищевикладеного, а також не дають підстав для набуття будинку у власність за набувальною давністю, позаяк саме по собі користування будинком з дозволу належного власника не утворює таких підстав.

Як випливає з наявних матеріалів справи, між позивачем та відповідачем має місце спір, який випливає з фактичного користування сім`єю позивача будинком, а з огляду на позов, що розглядається, і ініційований позивачем спір про право власності на будинок. Тим часом, із заявлених позивачем підстав та з урахуванням результату реалізації нею обов`язку доказування в цивільному процесі (ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України) за нею не може визнаватися право власності на нерухоме майно, що правомірно належить відповідачу, оскільки це означатиме незаконне позбавлення відповідача права власності, тоді як таке підлягає захисту. Саме ці обставини є ключовими у контексті позову та мають значення для вирішення спору.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи у випадку відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.02.2022 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк