ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12898/21

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/329/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Харечко Л.К.,

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2021 року, повний текст якого складений 07.12.2021 у м. Чернігів,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Смартфінанс» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 28.07.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 19324, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості в розмірі 78820,14 грн. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням діючого законодавства, оскільки заборгованість не була безспірною, на що не звернув увагу приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису, у зв`язку з чим просив позов задовольнити та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2021 позов задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 28.07.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 19324, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості в розмірі 78820,14 грн, стягнуто з ТОВ «Смартфінанс» на користь ОСОБА_1 1362 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2000 грн витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Хейніса О.Г. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, порушення норм процесуального права та неврахування судової практики Верховного Суду, просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати змінити, стягнувши з ТОВ «Смартфінанс» на користь ОСОБА_1 908 грн судового збору за подання позовної заяви, 454 грн за подання заяви про забезпечення позову та 15000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині просить рішення суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд може зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу якщо інша сторона заявила відповідне клопотання та довела їх не співмірність. В іншому випадку, з огляду на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 09.04.2019 у справі № 826/2489/15, від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 18.06.2019 у справі № 910/3929/18, від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 753/15683/15, суд не може зменшити розмір цих витрат. Оскаржуване рішення не містить положень про те, що відповідач заявляв клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, суд першої інстанції у порушення вимог статті 137 ЦПК України самостійно зменшив розмір судових витрат, хоча такими повноваженнями не наділений. Позивачем у встановленому законом порядку документально підтверджено розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, надано опис робіт адвоката, квитанцію про оплату суми гонорару в розмірі 15000 грн, отже вказана сума підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Смартфінанс» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. не скористались.

Рішення суду по суті спору сторонами не оскаржується, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Вислухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Системний аналіз наведених норм матеріального права вказує про те, що суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції ОСОБА_1 було підтверджено належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги від 01 листопада 2021 року, додатковою угодою до цього договору, копією квитанції від 01.11.2021 про оплату послуг адвоката за договором від 01.11.2021 в сумі 15000 грн (а.с. 25-32), детальним описом робіт (наданих послуг) адвоката, що викладений у позовній заяві (а.с. 7), ордером, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 12, 33).

Копії вищевказаних документів разом з копією позовної заяви були направлені відповідачу супровідним листом суду від 16.11.2021 (а.с. 48) та отримані останнім 19.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 68).

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що зменшуючи розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, з 15000 грн до 2000 грн суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у зв`язку з чим суд не мав правових підстав за власною ініціативою зменшити заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, які належним чином підтверджені.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18; від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18; від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 552/180/21, від 19.08.2020 у справі № 195/31/16-ц.

З огляду на те, що судом першої інстанції стягнуто з ТОВ «Смартфінанс» на користь ОСОБА_1 1362 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору, вимога апелянта про зміну судового рішення в частині витрат зі сплати судового збору та стягнення з відповідача 908 грн судового збору за подання позовної заяви, 454 грн за подання заяви про забезпечення позову є безґрунтовною, оскільки сума цих платежів складає 1362 грн (908+454), і саме такий розмір судових витрат зі сплати судового збору було стягнуто судом на користь позивача.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні в частині визначення суми компенсації витрат на професійну правничу допомогу з 2000 грн на 15000 грн.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» орієнтує суди нижчих ланок на те, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір. Отже, ОСОБА_1 необхідно повернути сплачений ним судовий збір в сумі 1362 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2021 року в частині визначення суми компенсації витрат на професійну правничу допомогу змінити, збільшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» (вул. Польова, 24-Д, м. Київ; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 2000 грн до 15000 (п`ятнадцяти тисяч) грн.

В іншій частині Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з рахунку № UA0025739, отримувач - ГУК у Чернігівській області/тг м. Чернігів/22030101, , 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн на повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги за електронною квитанцією № H458-M9CE-CM1X-3PXX від 16.12.2021, призначення платежу Судовий збір. Чернігівський апеляційний суд. ОСОБА_1 . Справа 750/12898/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови суду складений 14.02.2022.

Головуюча Судді: