ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року

м. Харків

справа № 641/3084/21

провадження №22-ц/818/838/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічник Н.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються Приватний виконавець Семендяєв Олександр Сергійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Чайки І.В.,-

УСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в якій просив скасувати постанову приватного виконавця Семендяєва О.С. про повернення виконавчого документа стягувачу та просив зобов`язати приватного виконавця відновити виконавче провадження № 55804676 і закрити його відповідно до вимог закону.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.08.2017 року по справі № 641/4061/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 01.08.2011 року у розмірі 113412,66 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 гривень, а всього 115012 (сто п`ятнадцять тисяч дванадцять) грн. 66 коп. Банком були отримані виконавчі листи з якими вони звернулися до виконавчої служби. На підставі виконавчих листів , приватним виконавцем Семендяєвим О.С. було відкрито виконавче провадження № 55804676 , та ОСОБА_1 був включений до Єдиного реєстру боржників. 23.09.2019 року вказане заочне рішення було скасоване. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.04.2020 року в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 27.08.2021 року , рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.04.2020 року було скасоване , та ухвалено нове , яким позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 01.08.2011 року 7070,81 грн. На даний час постанова Харківського апеляційного суду виконана , заборгованість перед банком погашена у повному обсязі , проте виконавче провадження , яке відкрито приватним виконавцем Семендяєвим О.С. не закрите , дані про ОСОБА_1 перебувають у Єдиному реєстрі боржників , хоча не має перед банком заборгованості , а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова , скасовано. 18.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з його майна та виключення його з реєстру боржників. Проте 10.12.2019 року заявник отримав відповідь , в якій зазначено , що приватним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому приватним виконавцем не було обгруновано які саме дії вчинялись ним щодо розшуку майна. Після набрання законної сили постановою Харківського апеляційного суду від 27.08.2021 року АТ КБ «Приватбанк» повторно звернулося до державної виконавчої служби з виконавчими листами. Постановою старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шкавром Д.А. від 24.06.2020 року закінчено виконавче провадження за виконавчим листом № 641/4061/17 на підставі п.5 ч. 1 ст. 39 , ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».Таким чином , станом на сьогодні ОСОБА_1 не є боржником в жодному виконавчому провадженні , проте продовжує перебувати в Єдиному реєстрі боржників , що заявник вважає незаконним.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим що, 14.12.2018 року постановою приватного виконавця виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі того , що належне боржнику майно , відсутнє. Отже, після повернення виконавчого документу стягувачу виконавче провадження завершується, тому відсутні підстави для закінчення вже завершеного виконавчого провадження, оскільки на виконанні у державного виконавця відсутній сам виконавчий лист. Враховуючи, що законом не передбачено технічної можливості виключити боржника з Єдиного реєстру боржників державним виконавцем та за відсутності підстав, визначених положенням для автоматичного виключення АСВП з реєстру боржників, підстави для визнання неправомірним дій державного виконавця щодо невиключення відомостей про ОСОБА_1 як боржника з Єдиного реєстру боржників відсутні.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим що, ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В матеріалах виконавчого провадження наявні документи, що підтверджують дії приватного виконавця щодо перевірки майнового стану боржника. Приватним виконавцем фактично не здійснювались дії щодо примусового виконання судового рішення, з огляду на те, що матеріали справи не містять відомості про повторні запити та відповіді на них,що є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Не виконання передбачених законом дій призвело до повернення виконавчого листа та фактичного не виконання рішення суду. Приватний виконавець Семедяєв О.С. під час судового засідання, що зафіксовано звукозаписом, визнає факт того, що він порушив норми чинного законодавства у частині дотримання необхідної кількості та періодичності перевірок. Також судом не встановлювались обставини вчинення виходу за місцем реєстрації боржника. В акті приватного виконавця вказано що майно, належне боржнику, на яке можливо звернути стягнення відсутнє, але даний акт не містить адреси, за якою вчинялась виконавча дія, не описано які дії вчинялись та з якою метою. Також звертає увагу суду що боржника не було повідомлено про вчинення такої виконавчої дії, та боржник участі в такій дії не приймав. Тож не зрозуміло яким чином приватним виконавцем було встановлено відсутність майна боржника.

Не погодившись з апеляційною скаргою, приватний виконавець Семендяєв Олександр Сергійович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Відзив мотивовано тим що, боржником не доведено, які саме права та законні інтереси заявника були порушені виконавцем. З матеріалів справи вбачається, що всі перелічені заявником можливі порушення не призвели к порушенню прав саме боржника.Строк на оскарження дій приватного виконавця закінчився 25.12.2018, а скарга подана до суду лише 26.04.2021 р. Заявник не надав суду доказів щодо неможливості подання такої скарги в установлений законом строк. Приватний виконавець не має доступу до Єдиного реєстру боржників і фактично не порушував прав заявника, в частині виключення заявника з реєстру боржників. Заявником обрано не належний спосіб захисту свого права. Боржнику слід звернутися із відповідною заявою до Міністерства юстиції України, та просити суд зобов`язати Міністерство Юстиції внести зміни до реєстру боржників, стосовно нього. Приватний виконавець не може нести відповідальність за дії Міністерства Юстиції України та осіб які мають фактичний доступ до реєстра. Таким чином, приватний виконавець діяв правомірно та не порушив інтересів боржника.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися. 26.01.2022 року адвокат Катерина Репетун, яка діє в інтересах заявника звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Судова колегія не вважає повідомлені представником ОСОБА_1 причини неявки поважними, оскільки її хвороба медичною документацією не підтверджена. Крім цього представник заявника не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні з використанням власних засобів зв`язку у режимі ESICON.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено що, 07.12.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до приватного виконавця Семендяєва О.С. з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 641/4061/17, виданим 17.10.2017 року на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.08.2017 року (а.с.42).

14.02.2018 року приватним виконавцем Семендяєвим О.С. було відкрито виконавче провадження , про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 115012,66 грн. Постанова була надіслана боржнику (а.с.45-46).

Вказана постанова державного виконавця була повернута відправнику з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.47).

Згідно матеріалів виконавчого провадження приватним виконавцем були направлені запити на встановлення майна та доходів боржника (а.с.48-55).

11.12.2018 року приватним виконавцем був здійснений вихід за місцем реєстрації боржника , яким в присутності понятих встановлено , що майно належне боржнику на яке можливо звернути стягнення , відсутнє (а.с.56).

14.12.2018 року постановою приватного виконавця виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі того , що належне боржнику майно , відсутнє (а.с.62-63).

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють.

Так, статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року ( надалі Закон № 1404-VIII) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону України № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу , якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною третьою статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті, тобто, лише у випадках коли стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; та у випадках запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника крім рішень немайнового характеру.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Підстави та наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені статтею 39 та 40 Закону № 1404-VIII. Відповідно до пункту 5 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

За статтею 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, відповідно до положень Закону України № 1404-VIII чітко передбачені такі два окремих процесуальних рішення державного виконавця як повернення виконавчого документу стягувачу , так і закінчення виконавчого провадження.

Законом не передбачено те, що державний виконавець після повернення виконавчого документу стягувачу може винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року (справа №817/928/17 провадження №К/9901/20268/18), як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Аналогічний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 640/15222/14-ц (провадження № 61-17973ск19).

Тож колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що повернення виконавчого документа є фактом закінчення виконавчого провадження, та не вимагає додаткового винесення постанови про завершення виконавчого провадження.

Оскільки боржником виконано зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі встановленому Постановою Харківського апеляційного суду від 27.08.2021 року - спір між сторонами виконавчого провадження відсутній. Тому судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо ненадання судом належної оцінки виконавчим діям приватного виконавця Семендяєва О.С. за результатами яких ним було винесено оскаржувану постанову. Боржником не доведено суду які саме права та законні інтереси боржника були порушені виконавцем.

Частиною третьою статті 451 ЦПК України встановлено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судова колегія також погоджується з висновком суду проте, що у приватного виконавця відсутня можливість виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до пунктів 6,7 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження , затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05 серпня 2016 року система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3,11частини першої статті 37Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05 серпня 2016 року, не врегульовано порядок виключення відомостей про особу боржника із Єдиного реєстру боржників у випадку сплати боргу після повернення виконавчого документу, що в свою чергу порушує права та охоронювані законом інтереси боржників, адже позбавляє можливості виключити їх данні із відповідного реєстру.

Таким чином приватний виконавець не може нести відповідальність за дії Міністерства Юстиції України, отже підстави для визнання неправомірним дій державного виконавця, щодо не виключення відомостей про ОСОБА_1 як боржника, з Єдиного реєстру боржників відсутні.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності ухвали суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвали суду залишити без змін.

Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук