Справа № 199/3941/20
(2/199/76/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

01.02.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Маляренко В.О.,

позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він із ОСОБА_4 з лютого 2008 року перебували у фактичних шлюбно-сімейних стосунках та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спочатку за адресою: АДРЕСА_1 , згодом за адресою: АДРЕСА_2 .

Після придбання спільного будинку сторони почали проживати за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Сторони мають двох спільних дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У травні 2020 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено та вони почали мешкати окремо. ОСОБА_4 наразі проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де сторони проживали однією сім`єю з 06 червня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . За вказаною адресою у встановленому законом порядку був зареєстрований позивач.

Після припинення шлюбно-сімейних стосунків ОСОБА_1 продовжує проживати у спільному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований у встановленому законом порядку.

За час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторони придбали нерухоме майно:

- будинок, загальною площею 36,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_4 . Будинок був придбаний у 2012 році, на підставі договору купівлі-продажу за 71000,00 гривень.

- будинок, загальною площею 333,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Будинок придбаний у 2017 році з прилюдних торгів за 600000,00 гривень.

Вказане майно набуте за час спільного проживання сторін, напротязі якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом працювали та заробляли гроші на придбання вказаного нерухомого майна, а саме: спільно займалися розведенням породистих цуценят у своєму розпліднику та мали сезонний бізнес у сфері громадського харчування (орендували кафе в курортних зонах).

Крім цього, гроші на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_4 , позивачу надала у борг його сестра ОСОБА_7 , яка 20.06.2012 року отримала кошти з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.09.2012 року. Гроші, які були отримані від продажу квартири, ОСОБА_7 передала позивачу під розписку від 01.11.2012 року.

Грошові кошти на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_3 , також надала у борг сестра позивача ОСОБА_7 , та друг родини ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 надала у борг 80000,00 гривень, що підтверджується розпискою від 20.05.2017 року, а ОСОБА_8 позичив 100000,00 гривень, що підтверджується розпискою від 20.05.2017 року.

Отримані у борг кошти ОСОБА_1 повернув у 2019 році. Гроші, отримані позивачем у борг для придбання будинку за адресою: АДРЕСА_3 , були сплачені сторонами із спільного сімейного бюджету.

Крім того, комунальні послуги та усі необхідні платежі, пов`язані із спірним нерухомим майном, сплачував позивач.

Станом на теперішній час між сторонами існує спір стосовно розподілу майна, набутого за час спільного проживання, яке є їх спільною сумісною власністю, тому посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд:

-встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2008 року по травень 2020 року;

-визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 ;

-визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 надала до суду відзив, у якому значила, що з позивачем ОСОБА_1 знайома з 2010 року, але усталених та довготривалих стосунків між ними не було.

Сторони періодично підтримували стосунки, але постійно разом ніколи не проживали, спільного бюджету не мали.

Крім цього, відповідач зазначила, що з 07.08.2004 року по 26.11.2008 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , від якого мають доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається із позову, позивач зазначає, що сторони мають спільних дітей, однак це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтвах про народження дітей батьком не зазначений. Запис про батька у книзі реєстрації народжень дітей провадилося за вказівкою матері, відповідно до ст.135 СК України.

15.12.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_4 . Будинок було придбано за власні кошти, які під час оформлення договору купівлі-продажу відповідач особисто передавала продавцю.

У п.8 вказаного договору зазначено, що ОСОБА_12 сповістила про те, що в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю.

Житловий будинок АДРЕСА_3 придбаний ОСОБА_12 на підставі акту про проведення електронних торгів, де вона приймала участь та стала переможцем. За придбане майно вона, як переможець, перерахувала власні кошти в розмірі 570000,00 гривень на депозитний рахунок Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області.

26.05.2017 року ОСОБА_12 отримала свідоцтво та стала власником домоволодіння, про що свідчить витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2017 року.

Крім цього відповідач зазначила, що вона із ОСОБА_1 ніколи не мала та не вела сезонний бізнес у курортних зонах. Позивач немає ніякого відношення до розведення породистих цуценят, оскільки саме ОСОБА_12 є членом «Кінолого-фелинологічного союзу України», має сертифікат кінолога-заводчика, їй присвоєно заводську приставку, про що свідчить відповідний сертифікат.

Відповідач вважає, що надані позивачем розписки про отримання в борг та повернення боргів ОСОБА_1 , не можуть бути доказом та свідчити про те, що отримані ним кошти були витрачені саме на придбання будинків. Вказані розписки викликають сумніви з їх достовірності та правдивості, оскільки складені в різні періоди (у 2012, 2017, 2019 роках), але мають однаковий шрифт та форму. Про наявність вказаних розписок відповідачу не було відомо, про їх наявність стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами справи.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Безштанько Т.К. надала до суду відповідь на відзив, у якому виклала обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив суду, що з ОСОБА_12 познайомився у 1992 році та почали проживати разом, у 1998 році у них народилася донька.

У 1998 році позивача було засуджено до позбавлення волі та відбував покарання. У цей період у них народилася донька, у свідоцтві про народження якої він батьком не вказаний. Повернувшись у 2008 році із місця позбавлення волі, сторони відновили свої стосунки та почали проживати разом. У 2011 році у них народився спільний син. Під час шлюбно-сімейних стосунків з відповідачкою були придбані два будинки, однак вони були оформлені на ОСОБА_12 , оскільки позивач був судимий та не хотів, аби на ньому значилося будь-яке майно.

Із 2010 року разом із ОСОБА_12 вони займалися спільною справою, пов`язаною із розведенням породистих цуценят, яка приносила їм дохід. У деякий період часу разом із відповідачкою орендували кафе, у якому самостійно працювали у сфері громадського харчування. Офіційно працевлаштований він не був.

У 2010 році сторони проживали разом у квартирі його матері. Гроші на придбання будинку позивачу надала у борг його сестра, яка отримала кошти з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що ОСОБА_12 ніколи не перебувала у стабільних довготривалих стосунках із позивачем. Вона була підприємцем, постійно працювала та отримувала стабільний дохід. Нерухоме майно було придбано за її особисті кошти.

Під час перебування ОСОБА_1 у місцях позбавлення волі, ОСОБА_12 з 07.08.2004 року по 26.11.2008 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , від якого вони мають доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Сторони зареєстровані за різними адресами, разом, як сім`я, вони не проживали, спільного господарства та бюджету не вели.

Крім цього зазначила, що відповідач разом із ОСОБА_1 ніколи не мали та не вели спільну справу з оренди та обслуговування кафе. Позивач немає ніякого відношення до справи із розведення цуценят, оскільки саме ОСОБА_12 є членом «Кінолого-фелинологічного союзу України», має сертифікат кінолога-заводчика та самостійно займалася цією справою, яка приносила їй дохід.

Також у судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що є хрещеною матір`ю дитини ОСОБА_6 . Із ОСОБА_14 знайома з дитинства, із ОСОБА_12 познайомилася у 2008 році. Зустрічалася із сторонами на святах. Приїздила влітку до орендованого сторонами кафе, де вони разом працювали. Сприймала їх за сім`ю, за спільний бюджет їй невідомо. Знала, що вони разом займалися розведенням породистих цуценят.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що знає сторін по справі з 2012 року, є їх сусідом по АДРЕСА_4 . Сторони проживали у будинку, як сім`я. Вони спільно займалися розведенням собак. ОСОБА_1 займався ремонтом у будинку.

Свідок ОСОБА_16 , який є дядьком ОСОБА_12 , пояснив суду, що приблизно у 2005 році познайомився із ОСОБА_1 , якого племінниця представила, як свого чоловіка. Свідку відомо, що вони займалися розведенням цуценят для продажу. Свідок допомагав робити ремонт у будинку по АДРЕСА_6 приїздив лише два рази. Йому невідомо за які кошти були придбанні будинки, також невідомо чи був у сторін спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що із ОСОБА_1 знайомий із 1994 року, із ОСОБА_12 познайомився у 2005 році. Сторони проживали разом та мають спільних дітей. Приходив до них у гості, допомагав із ремонтом. Відвідував кафе, які вони винаймали для роботи. Сприймав сторін, як родину.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що знає сторін, як подружжя, які мають спільних дітей. У гостях ніколи не був, але відомо, що вони проживала разом. Неодноразово відвідував кафе у місті Дніпрі, які сторони орендували для роботи.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він є хрещеним дитини ОСОБА_19 . Сторін знає, як сім`ю, вони проживали разом майже 17 років, мають спільних дітей. Свідку відомо, що сторони орендували кафе для роботи, влітку орендували кафе у курортних містах України. Займалися спільною справую із розведення породистих цуценят. Крім цього, ОСОБА_1 мав підробіток на будівництві. Свідок дав у борг ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 100000,00 гривень, про що була складена розписка. Кошти позичалися на придбання будинку.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона є керівником кінологічного клубу, членом якого була ОСОБА_12 .. Із 2015 року по 2016 рік ОСОБА_21 займалася розведення собак. Із відповідачем у свідка склалися дружні стосунки та вона часто була у неї вдома, ОСОБА_1 знає як особу, з якою ОСОБА_12 зустрічалася. Свідок була присутня коли старша донька ОСОБА_22 привозила їй гроші на придбання будинку.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засідання пояснила, що є знайомою ОСОБА_24 , бувала у неї вдома, ОСОБА_12 жила одна з дітьми. Відомо, що будинок по АДРЕСА_6 був придбаний за кошти старшої дочки ОСОБА_22 , яка працює за кордоном. Влітку відповідачка працювала на морі.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що ОСОБА_4 займалася розведенням цуценят, разом продавали їх на базарі. ОСОБА_26 бачила лише одного разу, ОСОБА_22 не представляла його як свого чоловіка. Станом на теперішній час ОСОБА_22 перебуває у Польщі на заробітках.

Свідок ОСОБА_27 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 , пояснила суду, що коли син звільнився із місця позбавлення волі у 2008 році він із ОСОБА_12 проживали разом із нею у квартирі по АДРЕСА_7 . Сторони мають спільних дітей ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Син не записаний у свідоцтвах про народженнях батьком дітей.

У 2010 році продала свою трикімнату квартиру по АДРЕСА_7 та кошти, отримані від продажу квартири, були розділені між нею, сином та донькою.

За отримані кошти сином спільно із ОСОБА_12 було придбано житло по АДРЕСА_6 , де вони продовжили разом проживати.

Потім сторонами був придбаний будинок по АДРЕСА_6 . Стосовно отримання сином у борг грошей у сестри на придбання будинку, їй невідомо, присутньою при передачі коштів не була.

Свідок ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою позивача, пояснила суду, що після звільнення брата із місць позбавлення волі він разом із ОСОБА_12 почали проживати разом у квартирі по АДРЕСА_7 продовж чотирьох років. У 2011 році у сторін народився син. Після продажу квартири по АДРЕСА_7 , отримані від продажу кошти були розділені на трьох. За отримані кошти брат придбав будинок по АДРЕСА_6 , де він продовжив проживати разом із ОСОБА_12 однією сім`єю. Брат офіційно не був працевлаштований, займався розведенням собак та орендував кафе для роботи. Свідок дала ОСОБА_1 кошти у борг у розмірі 80000,00 гривень для придбання будинку по АДРЕСА_6 , про що була складена розписка.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 15.12.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко В.В., реєстровий №2011, ОСОБА_4 є покупцем домоволодіння АДРЕСА_4 .

Відповідно до п.3 вказаного договору продаж вчинено за 72944,00 гривень. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продане домоволодіння.

У п.8 вказаного договору зазначено, що ОСОБА_12 сповістила про те, що в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю (т.1 а.с.180).

Згідно з актом державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна лоту №206521 від 05.05.2017 року, переможцем аукціону стала ОСОБА_4 . За придбане майно ОСОБА_4 , як переможець, перерахувала кошти в розмірі 570000,00 гривень на депозитний рахунок Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області (т.1 а.с.184).

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. на підставі акта про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна лоту №206521, 26.05.2017 року видано свідоцтво, реєстраційний №800, яким посвідчено, що ОСОБА_4 належить на праві власності майно, що складається з: домоволодіння літ.А-1-житловий будинок; Г-сарай.баня; Д-убиральня, Е- душ; Ж-навіс(тимч); №1-11-споруди; 1,ІІІ-мостіння, загальною площею 333,4 кв.м, житловою площею 179,8 кв.м, вартістю 570000,00 (п`ятсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яке придбано переможцем торгів ОСОБА_4 , за 570000,00 (п`ятсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп. (т.1 а.с.182).

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормою ст.74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Положеннями ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На думку суду, позивачем не надано достатніх суду доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано за спільні кошти, сторонами велось спільне господарство, у сторін був наявний спільний бюджет, проводились спільні витрати, придбалось інше майно в інтересах сім`ї. Посилання позивача на те, що сторони мали спільну справу із розведення породистих цуценят та оренди кафе для роботи, окрім показів свідків, які суперечать один одному, не надано жодного належного та допустимого письмово доказу.

Також, суд зауважує, що відповідно до п.8 договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_4 , посвідченого 15.12.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко В.В., реєстровий №2011, вказано, що ОСОБА_12 сповістила про те, що в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю (т.1 а.с.180).

Зазначений пункт договору є чинним, не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

Як зазначив позивач, йому було відомо про укладення ОСОБА_12 вказаного договору, він не був позбавлений можливості оскаржити зазначене у договорі положення, у разі порушення його прав та інтересів.

Крім цього, позивач вказував на те, що він має спільних дітей із відповідачем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак жодних доказів на підтвердження вказаної обставини позивачем до суду не надано.

Як вбачається із свідоцтва про народження батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказаний ОСОБА_30 (т.1 а.с.176).

Відомості про батька до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України (т.1 а.с.177).

У позивача було законне право внесення відомостей про себе, як про батька дітей, до актового запису про народження дітей в органах РАЦС.

За змістом ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини спірних правовідносин сторін в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими ж нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі N 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №90/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх, слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позову вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2008 року по травень 2020 року, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги.

Надані позивачем докази, а саме фотознімки (т.1 а.с.138), свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких, романтичних стосунків як між чоловіком та жінкою, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилався на покази свідків, проте, такі свідчення свідків не дають переконливих підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Із урахуванням викладеного, не підлягає задоволенню і решта заявлених позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ між сторонами шляхом визнання права власності на 1/2 частину майна, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої, як вказано вище, судом відмовлено.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету, не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №442/2219/11.

Доводи позовної заяви щодо підтвердження поясненнями свідків наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можна вважати достатніми та переконливими доказами.

Отже, позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання з відповідачем однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене суд вважає відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 3, 21, 60, 74 СК України, ст. 368 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя