Справа № 201/8802/21
Провадження № 2/201/559/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мандриківська-134» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам і платежам співвласників об`єднання,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021р. ОСББ «Мандриківська-134» в особі адвоката Погрібної О.А. (діє на підставі договору № 02 про надання професійної правничої допомоги від 19.07.2021р. і ордеру від 31.08.2021р. (а.с. 9-12) звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам і платежам співвласників об`єднання (а.с. 1-6).

Ухвалою судді від 03.09.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 107).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСББ «Мандриківська-134» створене власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з 09.11.2012р.

Рішеннями загальних зборів ОСББ (протоколи) від 08.12.2017р. і від 06.12.2018р. на 2018-2019 роки затверджені методики нарахувань на утримання і обслуговування житлового будинку. Рахунки співвласникам складалися і виставлялися відповідно до даної методики. Рішення ОСББ не оскаржені, не скасовані і є чинними. Отже, співвласники ОСББ зобов`язані сплачувати внески на підставі закону і рішень загальних зборів ОСББ.

Відповідно до листа від 11.08.2021р. №10614 КП «ДМБТІ» ДМР власником нежитлового приміщення № АДРЕСА_1 загальною площею 247,2 кв.м. є ОСОБА_1 , який був власником цього приміщення до грудня 2019 року включно.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 187,6 кв.м. з часткою власності 2418/5000. Отже, площа частки нежитлового приміщення № 54, яка належить відповідачеві складає: 2418/5000 = 187,6 : 5000 х 2418 = 90,7 кв.м. Відповідач був власником цього приміщення до жовтня 2019 року включно.

Відповідач не виконує в повному обсязі обов`язку співвласника, внаслідок чого має заборгованість в сумі 20 848,71 грн., з яких 12 874,17 грн. заборгованість по нежитловому приміщенню № 55, 7 974,54 грн. - заборгованість по 2418/5000 часток нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по внескам та платежам співвласників об`єднання в сумі 20 848,71 грн., коменсувати витрати по сплаті судового збору і на професійну правничу допомогу.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 04.10.2021р. представник відповідача - адвокат Піскунов В.М. (діє на підставі договору № 2502/21-006 про надання правової допомоги від 24.03.2021р. і ордеру від 24.03.2021р. - а.с. 110-111) надав відзив на позовну заяву (а.с. 117 - 118), у якому не погодився із тим, що відповідач має заборгованість. Позивач не вірно вказав у позові адресу мешкання ОСОБА_1 , останній мешкає за адресом АДРЕСА_3 .

Нежитлове приміщення за АДРЕСА_4 не зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 , що видно з інформаційної довідки № 275743796 станом на 20.09.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Нежитлове приміщення за АДРЕСА_1 також не зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 , що видно з інформаційної довідки № 275744621 станом на 20.09.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

На підставі заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Мельником О.І. зареєстроване припинення права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний № 199341394 від 07.02.2020 р.).

У підтвердження боргу за комунальні послуги по нежитловому приміщенню № 54 перед ОСББ позивач надав нарахування за комунальні послуги, які не відповідають дійсності, оскільки згідно Технічного паспорта на громадський будинок у житловому будинку на тех.поверху нежитлове приміщення АДРЕСА_1 не обладнане водопроводом, каналізацією, газопроводом та іншими видами опалення. Підтвердження нарахувань за користування приміщеннями на технічному поверсі будинка відсутні.

Отже, управитель ОСББ «Мандриківська-134» допустив помилку у розрахунках по комунальним платежам і заборгованості ОСОБА_1 . Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Позивач правом на надання відповіді на відзив не скористався.

Представники сторін у поданих 28.01.2022р. через канцелярію суду заявах просили справу розглянути без їх участі, без фіксації технічними засобами, кожен наполягав на власній позиції по справі (а.с. 142 - 144).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши в судовому засіданні позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань співвласників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного управління багатоквартирного будинку визначені чинним законодавством України, у тому числі, Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001р. № 2866-ІІІ (далі - Закон № 2866), Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015р. № 417-УІІІ, Статутом об`єднання та рішеннями статутних органів, прийнятих в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2866 об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно зі ст. 10 Закону № 2866 органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До компетенції загальних зборів співвласників належить визначення розмірів платежів та внесків співвласників об`єднання.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 4 Закону № 2866 об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно ч. 11 ст. 6 Закону № 2866 установчі збори приймають рішення про створення об`єднання і затверджують його Статут.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2866, органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.

Положеннями ч. 9 ст. 10 Закону № 2866 передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Частиною 20 вказаної статті визначено, що до компетенції правління відноситься, серед іншого, здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2866 об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

Судом встановлено, що ОСББ «Мандриківська-134» зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з 08.11.2012р. (а.с. 21).

Відповідно до статуту ОСББ «Мандриківська-134», затвердженого загальними зборами об`єднання від 16.12.2016р. (протокол № 2) (а.с. 14) ОСББ створене власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . Метою створення об`єднання є забезпечення і захисту співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом. ОСББ є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Завданням та предметом діяльності об`єднання є забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном, забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами, забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання, здійснення некомерційної господарської діяльності для забезпечення власних потреб.

Рішеннями загальних зборів ОСББ, оформленими протоколами від 08.12.2017р. (з додатком) від 06.12.2018р. на 2018-2019 роки затверджені методики нарахувань на утримання і обслуговування житлового будинку (а.с. 76 - 84).

Як вказував позивач, ці рішення ОСББ не оспорювалися, не скасовані і є чинними, що відповідачем у відзиві не заперечувалося. Також відповідачем не заперечувалося те, що рахунки йому виставлені згідно з методикою, затвердженою рішенням загальних зборів (а.с. 29 - 75).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону № 2866 співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням.

Таким чином співвласники ОСББ зобов`язані сплачувати внески на підставі закону і рішень загальних зборів ОСББ.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 187,6 кв.м. з часткою власності 2418/5000.

За розрахунком позивача площа частки нежитлового приміщення № 54, яка належить відповідачеві складає 2418/5000 = 187,6 : 5000 х 2418 = 90,7кв.м.

З наданого відповідачем Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний № 199341394 від 07.02.2020 р.) видно, що на підставі свідоцтва про право власності від 03.04.2012р. за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Мельника О.В. за ОСОБА_1 01.08.2014р. на праві власності було зареєстроване нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (а.с. 127).

На підставі заяви ОСОБА_1 05.02.2020р. за рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Мельника О.В. № 38300047 від 05.02.2020р. право власності на приміщення № 54 за ОСОБА_1 припинено.

Отже, ОСОБА_1 був власником приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 187,6 кв.м. з 01.08.2014р. по 05.02.2020р.

Тому дійсно, станом на день розгляду справи нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не зареєстроване, що видно з наданої представником відповідача інформаційної довідки № 275744621 станом на 20.09.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, оскільки право власності на це приміщення було припинене 05.02.2020р. (а.с. 121 - 125).

Листом КП «ДМБТІ» ДМР від 11.08.2021р. № 10614 підтверджено, що станом на 31.12.2012р. власником нежитлового приміщення АДРЕСА_4 загальною площею 247,2 кв.м. є ОСОБА_1 (а.с. 24).

Відповідач вказує, що нежитлове приміщення АДРЕСА_4 не зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 , що підтверджується наданої представником відповідача інформаційною довідкою № 275743796 від 20.09.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ( а.с. 119).

З цього приводу суд зазначає, що до 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який наразі є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

До 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерство юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р., який втратив чинність у зв`язку із прийняттям Наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012р. «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна».

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141 (наразі він діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018р. № 484)

Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації..

Тобто, права, що зареєстровані до 1 січня 2013 року є дійсними і повторна їх реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно прав закон не вимагається.

Натомість до 2013 року реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалося Бюро технічної інвентаризації (надалі - БТІ), із видачою витягів про державну реєстрацію.

Тому листом КП «ДМБТІ» ДМР від 11.08.2021р. № 10614 підтверджено, що станом на 31.12.2012р. власником нежитлового приміщення АДРЕСА_4 загальною площею 247,2 кв.м. є ОСОБА_1 .

У випадку ж відчуження об`єкта нерухомості, інформація про реєстрацію має бути перенесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Жодних відомостей про те, що право власності на нежитлове приміщення № 55 у ОСОБА_1 припинено у зв`язку із укладенням правочину відчуження і така інформація перенесена до Державного реєстру прав, для синхронізації баз даних, відповідачем не надано.

З урахуванням встановлених обставин, суд не приймає твердження відповідача про те, що він не є власником приміщень №№ НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 .

Також суд не погоджується із доводами відповідача про те, що нарахування за комунальні послуги не відповідають дійсності, оскільки згідно Технічного паспорта на громадський будинок у житловому будинку на тех.поверху нежитлове приміщення АДРЕСА_1 не обладнане водопроводом, каналізацією, газопроводом, іншими видами опалення, оскільки Технічний паспорт не є документом, який підтверджує відсутність комунікацій.

Згідно із Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за № 582/5773, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 15 Закону № 2866 до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, в тому числі, визначення порядку сплати, переліку та розміру внесків і платежів співвласників. Співвласник зобов`язаний, серед іншого, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Відповідно до ч. 6 ст. 21 Закону № 2866 порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства відповідач, який є власником приміщень, і у свою чергу, співвласником будинку, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, які були затверджені рішеннями загальних зборів, а об`єднання наділено правом звернутися до суду про стягнення нарахованих платежів по цим витратам.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 13 Закону № 2866 передбачено, що у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 22 Закону № 2866 відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку.

Частиною 1 ст. 17 Закону № 2866 передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно статті 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Як видно зі змісту ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч. 6 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019р.

Згідно із розрахунком позивача, який відповідачем не спростований, за період з липня 2018 року по жовтень 2019 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість по внескам приміщенню № 54 розмірі 7 974,54 грн., за період з липня 2018 року по грудень 2019 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість по внескам по приміщенню № 55 розмірі 12 874,17 грн., а всього 20 847,71 грн. (а.с. 27, 28).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість по внескам та платежам співвласників ОСББ в сумі 20 848,71 грн..

Крім цього на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача оплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (а.с 7).

Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача - адвокатами Погрібною О.А. і Патикою А.В. надані договір № 02 про надання професійної правничої допомоги від 19.07.2021р., який містить вартість послуг, у т.ч. складання позовної заяви - 2500,00 грн., участь в судовому засіданні - 800,00 грн., ордер від 31.08.2021р. і ордер від 30.07.2021р. (а.с. 9-12, 143), попередній (орієнтований) розрахунок витрат на правову допомогу з детальним описом і вартістю кожної послуги, у т.ч. 2000,00 грн. - за подання пощовної заяви, 630,00 грн. - за пошук інформації про право власності у КП «ДМБТІ» (а.с. 8), платіжне доручення від 19.07.2021р. за № 99 на суму 2 000,00 грн., яке містить призначення платежу «складання і подання позовної заяви», платіжне доручення від 03.08.2021р. за № 118 на суму 630,00 грн., яке містить призначення платежу «підготовка відповіді за зверненням особи» (а.с. 25).

З урахуванням того, що адвокат Погрібна О.А. приймала участь у одному судовому засіданні (а.с. 114), то суд бере до уваги, що участь в одному судовому засіданні згідно договору складає 800,00 грн. Отже, загальна сума витрат на правову допомогу складає 3430,00 грн. (2000 +800 + 630).

Суд вважає, що сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договором про надання правничої допомоги.

Приймаючи до уваги задоволення позову у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСББ «Мандриківська-134» витрати на правову допомогу в розмір 3430,00 грн.

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Мандриківська-134» становить 5700,00 грн. (2270,00 грн. (судовий збір) + 3430,00 грн. (витрати на правову допомогу).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мандриківська-134» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам і платежам співвласників об`єднання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мандриківська-134» () заборгованість по внескам і платежам співвласників об`єднання в сумі 20848,71 грн. (двадцять тисяч вісімсот сорок вісім гривень 71 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мандриківська-134» () судові витрати у розмірі 5700,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 07 лютого 2022 року.

Суддя Наумова О.С.