Справа № 727/6244/20
Провадження № 2/727/250/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

за участю позивача за первісним позовом ОСОБА_1

за участю представника позивачів за первісним позовом Дороган І.Г.

за участю представника відповідачів за первісним позовом Морозової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в інтересах яких діє адвокат Дороган Інна Григорівна до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення часток та встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2020 року, позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , в інтересах яких діє адвокат Дороган Інна Григорівна, звернулись до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення часток та встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири до ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , мотивуючи позовні вимоги тим, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Вказують, що квартира АДРЕСА_1 , розташована на 2-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 4-х житлових кімнат, житловою площею 53,30 кв.м., в тому числі: 1 - а кімната площею 18,00 кв.м., 2 - а кімната - 15,60 кв.м., 3 - я кімната - 11,20 кв.м., 4 - а кімната - 8,50 кв.м., кухні 9,20 кв.м., ванної кімнати - 2,70 кв.м., вбиральні - 0,90 кв.м., коридору - 9,90 кв.м., комори - 0,50 кв.м.; квартира обладнана балконом 4.30/1.30 та лоджією 7.50/3.80 кв.м.

Зазначають, що на час звернення до суду та починаючи з 2019 року, позивачі у спільній квартирі не проживають, однак в квартирі залишились їх речі, в приміщенні проживають лише відповідачі.

Також вказують, що між сторонами постійно існують суперечки щодо того, хто якою житловою кімнатою має користуватись, яким чином повинні утримувати квартиру, в тому числі в якій сумі проводити оплату комунальних послуг відповідно до належної сторонам частки.

Зазначають, що відповідач ОСОБА_11 створює перешкоди у користуванні спільною квартирою та не визнає право ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на частку у квартирі, не надає доступу до спільної квартири; у зв`язку із чим останні звертались із відповідними заявами до поліції, а наразі звернулись з відповідним позовом до суду.

Разом з тим, в позовній заяві вказують, що вiдповiдачем ОСОБА_8 в спірній квартирі було проведено будiвельно-ремонтi роботи, в результаті яких було проведено розподіл квартири на дві частини, влаштовано в коридорі 4-1 окремі двері, проведено демонтаж стіни; житлова кімната, яка позначена в технічному паспорті 4-4, якою фактично користувалися ОСОБА_4 , ОСОБА_5 закидано речами та зроблено склад, в місцях загального користування (коморi) влаштовано санвузол. З приводу вказаного, Інспекцією державного архітектурного - будівельного контролю було здійснено позапланову перевірку, за наслідками якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, Позивачі за первісним позовом просять суд: усунути ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; визначити, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становлять: ОСОБА_4 - 1/7, ОСОБА_5 - 1/7, ОСОБА_1 - 1/7, ОСОБА_6 - 1/7, ОСОБА_8 - 1/7, ОСОБА_9 - 1/7, ОСОБА_7 - 1/7. Право спільної сумісної власності на зазначену квартиру припинити; виділити в квартирi АДРЕСА_1 у користування: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті 4-4, - площею 15,60 кв.м. та лоджію; ОСОБА_1 , ОСОБА_6 житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті 4-3, площею 18,00 кв.м. та балкон; ОСОБА_8 - житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті 4-6, площею 8,50 кв.м., ОСОБА_9 , ОСОБА_7 - житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті 4-5, площею 11,20 кв.м.; у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 залишити: коридор, комору, кухню, ванну кімнату та вбиральню.

Ухвалою судді від 29.07.2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення часток та встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири - відкрито.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звернулись до суду з зустрічним позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , про стягнення коштів на утримання майна та встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири, який в подальшому змінили, шляхом збільшення позовних вимог.

Просили суд: стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кошти за послуги по утриманню квартири АДРЕСА_1 за період з вересня 2017 року по липень 2020 року, у розмірі 2364, 72 грн. (дві тисячі шістдесят чотири гривнi сімдесят дві копійки) з кожного; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , кошти за послуги надані «АльфатерЧернiвцi» по вивозу сміття у розмірі 53,23 грн. (п`ятдесят три гривнi двадцять три копійки) з кожного; виділити у квартирі АДРЕСА_1 в користування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - житлову кімнату, що позначена у технічному паспорті 4-4, площею 15,60 кв.м.; ОСОБА_1 , ОСОБА_6 - житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті 4-5, площею 11,20 кв.м.; ОСОБА_8 житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті 4-6, площею 8,50 кв.м.; ОСОБА_13 , ОСОБА_9 житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті 4-3, площею 18,00 кв.м. Решту приміщень квартири просять залишити у спільному користуванні; стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у розмірі 11000 грн. (одинадцять тисяч гривень) та 878, 80грн. сплаченого судового збору.

Позивачі за зустрічним позовом та їх представник зазначали, що ними за останні два роки було значно покращено житлові умови у кімнаті, що позначена в технічному паспорті 4-3, пл. 18.00 кв.м., в тому числі шляхом проведення капітального ремонту. За таких обставин та враховуючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є найстаршими співвласниками та потребують покращених умов, останні вважають доцільним залишити їм у користування кімнату площею 18,00 кв.м.

Крім того, ОСОБА_8 зазначив, що погоджується із запропонованим у первісному позові варіантом, щодо виділення йому у власне користування житлової кімнати, що позначена в технічному паспорті 4-5, пл. 8,50 кв.м.

Ухвалою судді від 22 вересня 2020 року було прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення коштів на утримання майна та встановлення порядку користування спільною квартирою з первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в інтересах яких діє адвокат Дороган Інна Григорівна до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення часток та встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири.

В подальшому на адресу суду, від відповідачів за первісним позовом позивачів за зустрічним позовом - було скеровано заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення із Позивачів за первісним позовом коштів на утримання майна, про що судом було постановлено ухвалу від 01.07.2021року, якою зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , в частині стягнення коштів на утримання майна залишено без розгляду.

Позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом, їхній представник Дороган І. Г. в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Просили відмовити в запропонованому останніми порядку користування спільною квартирою.

Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом, їхні представники Морозова О.В. , ОСОБА_14 , в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнали частково. Не заперечували щодо визначення часток у спільній сумісній власності в розмірі по 1/7 частки кожній з сторін. Зустрічні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві. Просили їх задовольнити.

Позивачка ОСОБА_4 , будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка зазначила, що спірна квартира належить їй на праві спільної сумісної власності. Вказала, що близько трьох років у спірній квартирі не проживає, оскільки їй постійно створюються перешкоди з боку ОСОБА_8 . Також повідомила, що відповідачами за первісним позовом було протиправно без погодження з іншими співвласниками здійснено ремонт та перепланування у приміщенні спірної квартири, у зв`язку із чим відносно ОСОБА_8 було складено протокол про адміністративне правопорушення, видано припис та накладено штраф. Разом з тим, позивачка зазначила, що більшість часу проживає за кордоном та періодично приїздить в Україну. Не заперечила, що на території України у її власності знаходиться інше нерухоме майно, де вона проживає під час повернення у м. Чернівці. Пояснила, що частково сплачувала комунальні послуги за спірну квартиру. В останній час коли проживала в спірній квартирі користувалась кімнатою площею 15,60 кв.м.

Позивачка ОСОБА_5 , будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, вказала, що їй дійсно належить на праві спільної сумісної власності спірна квартира. Зазначила, що її дядько ОСОБА_8 створює їй та її матері перешкоди у користуванні приміщенням квартири, зокрема останній змінив замки від вхідних дверей помешкання, та не надає можливості вільно входити у приміщення квартири, у зв`язку із чим нею здійснювався виклик у поліцію. Повідомила, що в приміщенні квартири знаходяться її особисті речі. Також додала, що вона разом із матір`ю приїхали проживати до квартири у 2005 році та проживали у кімнаті площею 15,60 кв.м. На той час ОСОБА_7 та ОСОБА_9 користувалися кімнатою 11 кв.м. У 2007 році до спірної квартири приїхав проживати дядько ОСОБА_8 , який жив в кімнаті площею 8 кв.м. Потім вони стали знімати квартиру. Вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не порушуватимуть нічиї права.

Позивачка ОСОБА_1 будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, повідомила суду, що їй також належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 . Вона також прописана в цій квартирі. Вказала, що проживати у приміщенні квартири не має змоги, у зв`язку із конфліктами, які виникають із її братом ОСОБА_8 . Також повідомила, що останніх три роки не користувалась квартирою та не проживала в ній. В 2015 році її донька ОСОБА_6 проживала в найменшій кімнаті, прощею 8 кв.м. зі згоди матері, однак під час реконструкції її брат ОСОБА_15 вигнав її доньку з цієї кімнати. Відповідач ОСОБА_8 і на даний час створює перешкоди в користуванні спірною квартирою. На даний час вона розлучилась із чоловіком, у зв`язку із чим іншого житла в неї немає, тому бажає проживати у належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі.

Позивачка ОСОБА_6 , будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, надала покази аналогічні показам свідка ОСОБА_1 . Ствердила, що будучи співвласником спірної квартири, остання зазнає перешкод у користуванні приміщенням квартири з боку свого дядька ОСОБА_8 . В тому числі повідомила суду, що у кімнаті 18 кв. м проживав ОСОБА_8 їз своєю дівчиною. На даний час вона створила сім`ю та має намір проживати в приміщенні спірної квартири, тому вважає, що, їй необхідно виділити найбільшу кімнату, пл. 18.00кв.м.

Відповідачка ОСОБА_7 будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, повідомила, що є співвласницею квартири АДРЕСА_1 . Позивачі за первісним позовом є її доньками та онуками. Орієнтовно з 2019 року позивачі не проживають у приміщенні квартири та не користуються нею. Вказала, що донька ОСОБА_16 та онука ОСОБА_17 проживають за кордоном, крім того повідомила, що їй відомо, що ОСОБА_16 на праві власності належить інше нерухоме майно. Зазначила, що не заперечує, щодо того, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, в тому числі остання визнає право усіх власників на частку в нерухомому майні. Не заперечувала того, що донька ОСОБА_16 також надавала їй гроші на комунальні платежі. Однак, наголосила, що виключно нею, чоловіком ОСОБА_9 та їхнім сином ОСОБА_8 було здійснено ремонт частини квартири. Ствердила, що спірну квартиру вона отримала разом із чоловіком від підприємства, на якому працювала. В подальшому квартира була приватизована на всіх членів сім`ї, які там були прописані. Повідомила, що під час ремонту ними було значно покращено житлові умови у спірній квартирі, а саме кімнаті площею 18 кв.м., в тому числі відновлено електропроводку, утеплено стіни та підлогу, замінено підлогу та прилади опалення, вмонтовано шафи, на що було затрачено значні кошти, здебільшого отриманих з її та її чоловіка пенсійного забезпечення. Такі ремонтні роботи були проведені з метою покращення умов проживання, оскільки вона та чоловік є людьми похилого віку, часто хворіють та потребують задовільних умов проживання. Зокрема, її чоловік ОСОБА_9 має ряд важких хвороб та потребує постійного догляду. Вказала, що переконана, що саме їй з її чоловіком, як особам, які отримували дане житло від підприємства за здійснену працю та покращили умови проживання, зокрема у найбільшій кімнаті, повинна бути виділена найбільша кімната площею 18.00 кв.м. Ствердила, що цією кімнатою вони з чоловіком користуються на даний час, вони там їдять та дивляться телевізор.

Відповідач ОСОБА_8 будучи допитаний в судовому засіданні в якості свідка, зазначив, що йому належить на праві власності частка у спірній квартирі. Вказав, що особисто брав участь у покращенні житлових умов даної квартири. Разом з тим, не заперечує, що житло є спільною сумісною власністю та визнає права усіх членів родини на частки у ньому. Заперечив, що чинив перешкоди у користуванні квартирою. Переконаний, що підставою намовлянь з боку позивачів слугує та обставина, що до звернення з позовом до суду, йому пропонувалось викупити в кожного частки з спільної квартири, проте такої змоги в нього не було, за відсутні необхідних для цього коштів. Сестри не проживають в спірній квартирі тривалий час, ОСОБА_16 більше 7-ми років, а ОСОБА_18 більше 20-ти років. Також повідомив, що погоджується із виділом йому у користування житлової кімнати пл. 8.50кв.м. Разом з тим, переконаний, що кімната пл.18.00кв.м. повинна бути передана в користування його батькам, так як вона була покращена за їх кошти, утеплена та дозволить проживати його похилим батькам в комфортних і затишних умовах. Коштів на ремонт даної великої кімнати - сестри не давали.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , повідомив суду, що на даний час він проживає у спірній квартирі у кімнаті площею 15 кв.м, а його дружина- у кімнаті площею 11 кв.м.; у кімнаті площею 18 кв.м проживає син ОСОБА_15 . Крім того, висловив свою думку та не заперечував, щодо залишення кімнати пл. 18.00 кв.м в користування ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а щодо виділення у користування кімнати ОСОБА_8 то залишив дане питання на розсуд суду.

У судовому засіданні, представник відповідачів за первісним позовом - Морозова О.В. звернулася до суду з клопотанням про повторний допит відповідача за первісним позовом ОСОБА_9 виходячи з того, що останній допитувався за відсутності його представника та інших відповідачів за первісними позовами; з можливістю задати останньому додаткові питання на предмет розподілу приміщень спірної житлової квартири, та просила визнати явку свідка обов`язковою.

Судом було задоволено клопотання представника Морозової О.В . Визнано явку ОСОБА_9 обов`язковою, однак відповідач за первісним позовом - ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився. Представником позивачів за первісним позовом - Дороган І.Г. в судовому засіданні представлено та в подальшому долучено до матеріалів справи довідки лікаря від 04.01.2022 р., з якої вбачається, що ОСОБА_9 за станом здоров`я не може з`явитися до суду для додаткового допиту.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а зустрічні позовні вимоги підлягають до задоволення в повному об`ємі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 жовтня 1995 року виданого органом приватизації - ВАТ «Кварц». А також зазначену обставину визнали в суді самі сторони.

Згідно технічного паспорту спірна квартира АДРЕСА_1 розташована на 2-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 4-х кімнат, житловою площею 53,30 кв.м., в тому числі: 1-а кімната площею 18,00 кв.м., 2-а кімната - 15,60 кв.м., 3-я кімната - 11,20 кв.м., 4-а кімната - 8,50 кв.м., кухні 9,20 кв.м., ванної кімнати - 2,70 кв.м., вбиральні - 0,90 кв.м., коридору - 9,90 кв.м., комори - 0,50 кв.м.; квартира обладнана балконом 4.30/1.30, лоджією 7.50/3.80 кв.м.

Згідно довідки ПП «Ремжитлосервіс» №223і від 02.11.2020 року в АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .(т.1 а.с.194).

Відповідно до акту ПП «Ремжитлосервіс» №51 від 19.02.2020 року, ОСОБА_1 , 1969 року народження та ОСОБА_6 , 1994 року народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але зі слів сусідів за даною адресою не проживають. (т.1. а.с.17).

Відповіддю інспекції державного архітектурного - будівельного контролю від 25.02.2020 року, № К-16/18-01/11 підтверджується, що за результатами позапланової перевірки встановлено, що ОСОБА_8 проводяться будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_1 без набуття права на виконання будівельних робіт, внаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт з вимогою до приведення об`єкту будівництва у відповідність до вимог законодавства (а.с.).

З відповіді Шевченківського відділення поліції від 20.01.2020 року, наданої на адвокатський запит вбачається, що ОСОБА_4 зверталася до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області з приводу того, що вдома її брат змінив замки та не впускає останню у квартиру.

Довідкою про результати розгляду звернення від 27.02.2020 року виданою начальником Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області підтверджується, що 20.02.2020 р. до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області надходило звернення ОСОБА_5 з приводу непорозуміння з ОСОБА_8 , внаслідок чого з останнім було проведено профілактичну бесіду про неприпустимість вчинення протиправної поведінки.

Відповіддю Шевченківського ВП ЧВ ГУНП на адвокатський запит від 24.02.2020 року щодо звернення ОСОБА_5 підтверджується, що від останньої дійсно надходило звернення до поліції 20.02.2020 року, з приводу непорозуміння із ОСОБА_8 .

З досліджених у судовому засіданні фотознімків вбачається, що у частині квартири, а саме кімнаті площею 18 кв.м проведений ремонт.

Задовольняючи позовні вимоги про визначення часток сторін у спільній сумісній власності та усуненні перешкод в користуванні спірною квартирою, суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ч.ч. 1, 3, 5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.1,2 ст.355 ЦК України).

За вимогами ст. 368, 370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає, що оскільки сторони не заперечують та інших домовленостей між ними щодо визначення часток у спільній сумісній власності немає, частки кожного з співвласників у квартирі АДРЕСА_1 є рівними, тобто по 1/7 частки кожному. Крім цього, враховуючи те, що ні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ні відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не заперечують щодо можливості передачі у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житлової кімнати у спірній квартирі, площею 15,60 кв.м., а ОСОБА_8 - житлової кімнати площею 8,50 кв.м., вказані кімнати слід виділити у користування, відповідно, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . При цьому, будучи допитаними в якості свідків, самі позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 стверджували, що під час проживання в спірній квартирі вони користувалися кімнатою площею 15,60 кв.м.

Разом з тим, з урахуванням того, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за власний рахунок було проведено ремонтні роботи, покращено житловий стан та утеплено кімнату площею 18 кв.м. для проживання у ній подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які є найстаршими членами родини, людьми похилого віку, та з урахуванням хворобливого стану їх здоров`я, суд вважає, що останні потребують покращених житлових умов, а тому вказану кімнату слід виділити у їх користування. Житлову кімнату площею 11 кв.м. слід виділити у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , оскільки такий порядок користування, не порушуватиме прав та законних інтересів кожного з співвласників спірної квартири. Приміщення коридору, комори, кухні, ванної кімнати та вбиральні слід залишити у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

При цьому, виділяючи найбільшу кімнату площею 18 кв.м. в користування подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7 суд також приймає до уваги, що як стверджували в суді самі сторони, саме ОСОБА_7 було отриману спірну квартиру під час роботи на підприємстві, після чого квартира була приватизована на всіх прописаних членів сім`ї, а саме дітей та онуків.

Задовольняючи позовні вимоги про порядок користування спірною квартирою, суд виходить з наступних вимог законодавства.

Так, відповідно до ст.155 ЖК УРСР власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 розділу І Книги третьої ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

З частин 1 та 3 статті 212 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність та взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Що стосується заявленого адвокатом Морозовою О.В. клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 16500,00 грн., то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Представником позивачів за зустрічним позовом була заявлена вимога щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат, на суму 11000 грн.

Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, під час розгляду цивільної справи №753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Так, як вбачається із матеріалів справи, представництво інтересів позивачів за зустрічним позовом у суді першої інстанції на підставі угоди про надання правової допомоги та ордеру представляла адвокат Морозова О.В. (а.с.85).

Відповідно до акту надання послуг від 04.01.2022 року адвокат Морозова О.В надала позивачу наступні послуги: усна консультація клієнтів, ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції; зібрання доказів (пошук інформації в відповідних реєстрах, вивчення судової практики); складання відзиву на позовну заяву; складання зустрічної позовної заяви; складання клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи; складання візиву на апеляційну скаргу; представлення інтересів клієнтів у судових засіданнях, загальною вартістю 16500,00 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, а саме середню складність даної справи, враховуючи і фінансовий стан сторін, а також висловлену з цього приводу позицію представника позивача за первісним позовом Дороган І.Г. , яка зазначила, що витрати на правову допомогу є завищеними, а також враховуючи той факт, що в задоволенні клопотання представника Морової О.В. про проведення будівельно-технічної експертизи апеляційною інстанцією було відмовлено, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі, який вказаний у акті надання послуг, а саме в сумі 16500,00 грн.

З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, а також надавши оцінку співмірності витрат виконаним роботам та наданим послугам, суд вважає, що з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 необхідно стягнути користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 понесені судові витратина професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн., а саме по 2000 грн. з кожного.

Що стосується заявленого адвокатом Дороган І.Г. клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн., то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Адвокатом Дороган І.Г. згідно договорів №41 від 04.12.2019 року, №2 від 03.01.2020 року, №17, №18 від 23.04.2021 року надано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч.2 ст.134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

27.07.2020 року представником позивачів за первісним позовом Дороган І.Г. подано до суду позовну заяву про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення часток та встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири (т.1 а.с.1-2), однак в позовній заяві не зазначено та до позовної заяви не надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли чи які очікують понести.

Таким чином, суд вважає, що оскільки під час розгляду справи ні позивачами, ні їхнім представником Дороган І.Г. разом з першою позовною заявою не подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачі очікують понести у зв`язку з розглядом первісної позовної заяви, в задоволенні клопотання адвоката Дороган І.Г. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі №904/4494/18.

А саме, в п. 6.52 зазначеної постанови Велика палата Верховного Суду прийшла до висновку, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, Велика Палата Верховного Суду відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат.

Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 560,52 грн., а саме по 186,84 грн. з кожного.

А також, стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 судовий збір у розмірі 878,80 грн., а саме по 219,70 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 355,358, 368,370,372 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 133, 317, 141,212, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення часток та встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Визначити частки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у спільній сумісній власності - квартирі АДРЕСА_1 по 1/7 частки кожному.

Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 - припинити.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог за первісним позовом відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування приміщеннями спільної квартири задовольнити повністю.

Виділити у користування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 житлову кімнату площею 15,60 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1 , що позначена у технічному паспорті під номером 4-4.

Виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , житлову кімнату площею 11,20 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1 , що позначена у технічному паспорті під номером 4-5.

Виділити у користування ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , житлову кімнату площею 18,00 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1 , що позначена у технічному паспорті під номером 4-3.

Виділити у користування ОСОБА_8 житлову кімнату площею 8,50 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1 , що позначена у технічному паспорті під номером 4-6.

Приміщення кухні 9,20 кв.м., ванної кімнати - 2,70 кв.м., вбиральні - 0,90 кв.м., коридору - 9,90 кв.м., комори - 0,50 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 залишити у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 560,52 грн., а саме по 186,84 грн. з кожного.

Клопотання адвоката Морозовї О.В. про стягнення витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн., а саме по 2000 грн. з кожного.

В задоволенні клопотання адвоката Дороган І.Г. про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 судовий збір у розмірі 878,80 грн. , а саме по 219,70 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 10 лютого 2022 року.

СУДДЯ: