Справа № 189/1672/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.02.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконком Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Єланський О.Г. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: виконком Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12 жовтня 2013 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 85, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане 12.10.2013 року. Відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На теперішній час, син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом зі своєю матір`ю у її особистій квартирі, дитина має усі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання. В порядку досудового врегулювання спору позивачка зверталась до Служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області. Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 12.11.2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 22.11.2021 року № 293/0/9-21, було вирішено визначити місце проживання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю. Однак, у зв`язку з тим, що висновок та рішення виконкому мають здебільшого рекомендаційний характер, позивачці було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання в судовому порядку. В зв`язку з чим, позивачка просить визначити місце проживання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Єланського О.Г., який надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280, 287, 288 ЦПК України - заочно. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи виконкому Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ) (а. с. 3). Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 12.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 12.10.2013 року, актовий запис № 85. Прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила на Замфір (а. с. 2). Відповідно до висновку про можливість проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю, затвердженого рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 22.11.2021 року № 293/0/9-21, було вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , саме з матір`ю, оскільки, батько хлопчика, ОСОБА_2 , знаходиться у розшуку зі слів матері, з сином не бачиться та не спілкується, місце знаходження чоловіка їй не відомо (а. с. 7-8). Відповідно до копії Договору купівлі продажу квартири від 06.03.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 244 та копії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1026895, ОСОБА_1 є власницею квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка також зареєстрована та проживає в ній разом зі своїм малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується висновком про можливість проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю (а. с. 4-7). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За ст. 150 СК України виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов`язком батьків. В силу ст. 157 СК України витання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Пункт 1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із п.1 ст. 9 забезпечується, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вік малолітньої дитини та потребу дитини в материнській опіці, враховуючи відсутність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному, оскільки, на даний час батько не може надати належного виховання та піклування малолітній дитині. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю, ОСОБА_1 . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачкою вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивачку. Керуючись ст. ст. 10, 60, 141, 257, 259, 263-265, 273, 280-282, 353-355 ЦПК України, ст. ст. 141,150, 157, 161 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконком Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити. Визначити місце проживання неповнолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Степанова

09.02.2022