Справа № 954/955/21
Номер провадження 2/954/20/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Каневського В. О.,

за участю секретаря судового засідання Білоїд Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Нововоронцовського районного суду Херсонської областіцивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Нововоронцовського районного суду Херсонської області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що 12.08.2018 року сторони уклали договір, який оформили у вигляді розписки, за якою відповідач отримав від ОСОБА_2 кошти в розмірі 10000,00 доларів США та зобов`язався передати ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою площею 5,9225 га, розташованої на території Нововоскресенської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Однак після отримання коштів відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та не передав у користування земельну ділянку позивачу. Згідно з інформаційною довідкою від 07.11.2021 року, у травні 2021 року вказану земельну ділянку відповідач передав у користування іншому суб`єкту, проте кошти позивачу не повернув. 06.07.2021 року ОСОБА_3 направлено вимогу про повернення коштів. Проте відповідач не виконав цю вимогу. Оскільки жодного офіційного договору між сторонами про передачу земельної ділянки в користування не укладалося, вважає, що оспорювана сума отримана відповідачем безпідставно, у розумінні ст. 1212 ЦК України, а тому підлягає поверненню. У зв`язку з цим просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10000,00 доларів США. Також просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2656,98 грн та витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Відповідач подав відзив, за яким позов не визнав, посилаючись на те, що він не отримував грошових коштів від позивача як розрахунок за земельну ділянку в розмірі 10000,00 доларів США. Крім того заперечив факт підписання розписки від 12.08.2018 року з відповідним текстом. Вважає, що вказану розписку позивач отримав шляхом обману. У зв`язку з цим ВП №1 Бериславського РВП ГУНП України в Херсонські області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 30.09.2021 року, внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України. А тому відсутній факт неправомірного набуття (збереження) майна в розумінні ст. 1212 ЦК України. Крім того вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності, так як позивач із самого початку знав про порушення свого права та саме з дати укладення розписки почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких майнових чи грошових претензій ОСОБА_2 до нього. Оскільки з моменту укладення розписки та подання позовної заяви до суду пройшло більше трьох років, просив у задоволенні позовної заяви відмовити з підстав пропущення строку позовної давності.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги зазначені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Крім того надав оригінал розписки від 12.08.2018 року, копію якої було додано до позовної заяви.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, представник позивача в обґрунтування позовних вимог надав розписку від 12.08.2018 року, за змістом якої ОСОБА_3 засвідчив те, що згідно з домовленістю між ним та ОСОБА_2 проведено розрахунок за його земельну ділянку площею 5,9225 га, розташованої на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, згідно з державним актом ІІ-ХС №002279 462/12, виданого 12.08.2002 року. З моменту підписання цієї розписки право користування земельною ділянкою переходить до ОСОБА_2 , кошти у сумі 10000,00 доларів США ОСОБА_3 отримав у повній мірі, претензій не має.

При цьому представник позивача стверджував, що вказана земельна ділянка у користування позивача передана не була, будь-який договір, у встановленому законом порядку, між сторонами укладений не був.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2021 року №283336065, земельна ділянка площею 5,9225 га, що розташована на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, на підставі договору оренди землі №б/н від 11.05.2021 року, передана ОСОБА_4 , на строк 20 років 1 день, до 12.05.2041 року, з автоматичним продовженням дії договору. Указаний договір зареєстрований 12.05.2021 року державним реєстратором Нововоронцовської селищної ради Херсонської області Молотковою Іриною Борисівною, номер запису про інше речове право: 41963640.

За вимогою від 06.07.2021 року про повернення боргу/авансу за розпискою, представник позивача просив ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 кошти за борговою розпискою від 12.08.2018 року.

ОСОБА_3 у своїй відповіді від 12.07.2021 року на вказану вимогу зазначив, що він не визнає факт написання такої розписки.

Таким чином після пред`явлення вказаної вимоги, відповідач не повернув позивачу грошові кошти, що підтверджується наявністю оригіналу розписки у позивача.

Вирішуючи питання щодо природи правовідносин, які виникли між сторонами та норм права, які підлягають застосуванню, суд керувався таким.

Представник позивача, як на правову підставу позову, посилався на положення ст. 1212 ЦК України та зазначав, що у сторін виникли кондиційні зобов`язання внаслідок неправомірного набуття (збереження) відповідачем майна за рахунок позивача.

Відповідач не визнаючи позов, вказував на те, що він не отримував від позивача грошові кошти та не підписував боргову розписку, а тому відсутній факт неправомірного набуття (збереження) майна в розумінні ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Така правова позиція висловлена в постанові КЦС Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №623/363/20.

Як вбачається з матеріалів справи, буд-яких договорів між сторонами про передачу земельної ділянки не укладалося.

Отже обов`язок по передачі земельної ділянки ОСОБА_3 не виконано, тому отримані ним 10000,00 доларів США дійсно мають всі ознаки безпідставно набутого майна.

Твердження відповідача, що розписка від 12.08.2018 року отримана позивачем шляхом шахрайських дій, суд не бере до уваги, оскільки воно не підтверджене належними та допустимими доказами.

Суд також критично ставиться до наданих відповідачем копій: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.09.2021 року, постанови про закриття кримінального провадження від 19.11.2021 року та постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 04.01.2022 року, оскільки сам по собі факт наявності кримінального провадження, без визнання вини особи, не може свідчити про вчинення ОСОБА_2 шахрайських дій.

Будь-яких інших доказів, на спростування пред`явлених позовних вимог, відповідач не надав. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач отримав грошові кошти без достатніх правових підстав та не повернув їх позивачу, а отже такі кошти є безпідставно набутим майном, у розумінні положень ст. 1212 ЦК України.

Ураховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо застосування строку позовної давності, про що у відзиві просив відповідач, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із зазначеного вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З наявних обставин справи вбачається, що спору з приводу грошових коштів за розпискою від 12.08.2018 року в період 2018-2021 років між сторонами не виникало, чітких строків виконання зобов`язання обговорено не було, що свідчить про ненастання того моменту коли у позивача могли виникнути думки про порушення його майнових прав. Суперечки між сторонами виникли лише в 2021 році, у зв`язку з чим 06.07.2021 року ОСОБА_3 пред`явлено вимогу про повернення коштів, яка не була добровільно виконана відповідачем. Тобто лише з 06.07.2021 року позивач повинен був усвідомити про порушення його прав та необхідність судового захисту, а відтак строк позовної давності розпочав свій перебіг лише з вказаного часу. Із позовом до суду представник позивача звернувся 09.11.2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

За таких обставин строк позовної давності за пред`явленою позовною вимогою не сплинув. Отже заява відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються з: 2656,98 грн суми судового збору за подання позовної заяви, 7000,00 грн витрат на правничу допомогу, суд, ураховуючи наявність: дубліката квитанції про сплату судового збору №0.0..1 від 08.11.2021 року, договору №59 про надання правової допомоги від 29.06.2021 року, додатку №1 до вказаного договору, акту виконаних робіт №5 від 01.12.2021 року, квитанції №59-5 від 01.12.2021 року, ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1046607 від 29.06.2021 року, керуючись вимогами ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку, що вимога є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі ст. 256-257, 261, 1212 ЦК України, керуючись ст. 2, 10, 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заява представника позивача ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10000,00 (десять тисяч) доларів США боргу за розпискою від 12.08.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2656,98 грн (дві тисячі шістсот п`ятдесят шість гривень 98 копійок) суму сплаченого судового збору та 7000,00 грн (сім тисячі гривень 00 копійок) витрат на правничу допомогу, що разом становить 9656,98 грн (шість тисяч чотириста десять гривень 46 копійок).

Оригінал розписки від 12.08.2018 року - зберігати в матеріалах справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

СуддяВ. О. Каневський