Дата документу 26.01.2022
Справа № 334/1947/21
Провадження № 2/334/489/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Єременко А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

22.03.2021 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.01.2019 року, яка станом на 30.09.2020 року становить 17 568,31 грн та складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 17 568,31 грн; заборгованості за пенею та комісією 0, 00 грн.

Крім того, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у сумі 2270 грн 00 коп.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що в жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www/ monobank.ua/terms.

23.01.2019 року відповідач у справі звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 23.01.2019 року. Поставивши свій підпис у заяві, відповідач погодився з тим, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також підтвердив, що ознайомився та отримав примірники вказаних документів у мобільному додатку. На підставі укладеного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна карта.

П. 5.16 Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» визначено, що у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. 30.09.2020 року банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив, не вчинив дій щодо погашення заборгованості у зв`язку з чим, відповідно до п. 5.18, 5.19 Умов кредит став у формі на вимогу.

Умови кредитного договору відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим допустив утворення заборгованості, яка станом на 30.09.2020 року становить 17 568,31 грн та складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 17 568, 31 грн; заборгованості за пенею та комісією 0,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м .Запоріжжя від 13.05.2021 року позов АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі.

29.07.2021 року ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 13.05.2021 року, яку було задоволено ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2021 року та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Від ОСОБА_1 09.08.2021 року надійшла заява про розгляд його заяви про перегляд заочного рішення без його участі. У подальшому у судові засідання відповідач не з`явився, судові повістки направлені на його адресу повертаються з відміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року с праві «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вжити заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 23.01.2019 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви, укладено Договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого було відкрито картковий рахунок у гривні на ім`я відповідача.

У вказаній заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, він підтвердив, що ознайомився з указаними документами та отримав їхні примірники у мобільному додатку.

До Договору про надання банківських послуг банк додав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, а також копію Паспорту споживчого кредиту «Карта Monobank», згідно якого прізвище, ім`я та по-батькові споживача, його підпис та дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису.

Так, з Паспорту споживчого кредиту «Карта Monobank» вбачається, що відповідач був ознайомлений з інформацією про основні умови кредитування, зокрема, кредитним лімітом, встановленим у розмірі від 0 до 100 000 грн; строком кредитування, що становить 99 років; процентною ставкою у межах пільгового періоду, встановленою на рівні 0,00001% річних; базовою процентною ставкою - 3,2 % в місяць; збільшена відсоткова ставка на суму загальної заборгованості (у разі наявності простроченої заборгованості) 6,4 % на місяць; реальною річною процентною ставкою - 46,70% річних; інформацією про загальну орієнтовну вартість кредиту для споживача; розміром обов`язкового щомісячного платежу - 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості; комісією за зняття готівки на суму, що перевищує залишок власних коштів, у банкоматах і пунктах видачі готівки будь-яких українських і закордонних банків, а також за операції з quasi-валютою за карткою «Monobank» - 4% від суми зняття; процентною ставкою, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 6,4% у місяць; а також розміром санкцій за порушення зобов`язань: штрафом (в залежності від кількості днів прострочення): від 1 до 30 днів - 50 грн; від 31 до 90 днів - 100 грн; від 91 до 120 (210) днів - розраховується за формулою: 100 грн + 6,4%, від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця; від 121 (211) дня (до повного погашення) - 100 грн.; пенею - від 121 (211) дня (до повного погашення) - 6,4% на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання.

Згідно довідки №QMK-20190123/855 від 02.08.2021 року за кредитною картою № НОМЕР_1 (за договором про надання банківських послуг від 23.01.2019 року) 06.03.2019 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 000,00 грн, 05.11.2019 року збільшено кредитний ліміт до 15 000,00 грн.

Відповідно до довідки АТ «Універсал банк» від 03.08.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 банком відкрито рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), тип рахунку кредитна карта, дата активації картки 23.01.2019 року, строк дії 07/24.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2020 року становить 17 568,31 грн та складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 17 568, 31 грн; заборгованості за пенею та комісією 0,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері.

Постачальниками послуг проміжного характеру в інформаційній сфері є оператори (провайдери) телекомунікацій, оператори послуг платіжної інфраструктури, реєстратори (адміністратори), що присвоюють мережеві ідентифікатори, та інші суб`єкти, що забезпечують передачу та зберігання інформації з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Надання доступу до мережі Інтернет та інших інформаційно-телекомунікаційних систем оформлюється окремим правочином або електронним правочином між стороною такого правочину та постачальником послуг проміжного характеру в інформаційній сфері.

Судом установлено, що, посилаючись на обставини укладення між сторонами 23.01.2019 року договору про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» доводить зазначену обставину ОСОБА_2 , якою останній ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції; надав відповідні данні для заповнення формуляра заяви (П.І.П, РНОКПП, місце проживання, місце роботи, телефон, данні паспорту та ін.); просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку; засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, яка буде використовуватися ним для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором; визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях; та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію», підписав паспорт споживчого кредиту за карткою «Monobank».

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Разом з тим, частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки.

За приписами частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як зазначено вище, з паспорту споживчого кредиту за карткою «Monobank» вбачається, що сторони узгодили базову процентну ставку за кредитом на момент підписання договору. Крім того, у цьому документі, підписаному сторонами, містяться умови договору про встановлення комісії, а також відповідальності у вигляді штрафів та пені за порушення зобов`язання.

Водночас, обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 23.01.2019 року та паспорту споживчого кредиту за карткою «Monobank», позивач посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати комісії та неустойки (пені, штрафів).

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, наданий банком витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в Анкеті-заяві позичальника та Витягу з Тарифів за карткою «Monobank», які безпосередньо підписані відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття останнім запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, а також правовим висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеним у постанові у справі № 188/1815/17 (провадження № 61-8915св19) від 27 серпня 2020 року.

У заяві про скасування заочного рішення відповідач вказує, що кредитний ліміт встановлений у розмірі 15000,00 грн, тому сума боргу не може бути більшою за кредитний ліміт, крім того, позивачем не враховані внесені відповідачем кошти на погашення кредиту в розмірі 1200,00 грн. Крім того, з картки відповідача банком списувалися відсотки за користування кредитом.

Суд звертає увагу, що згідно розрахунку позивача та виписки про рух коштів за періоді з 14.09.2019 року по 01.08.2020 року ОСОБА_1 було внесено кошти на загальну суму 8610,00 грн: 31.10.2019 400,00 грн, 27.11.2019 1000,00 грн, 20.12.2019 5000,00 грн, 09.01.2020 700,00 грн, 04.02.2020- 1000,00 грн, 04.03.2020 510,00 грн. Які саме 1200,00 грн має на увазі відповідач суду не відомо, доказів щодо неврахування вказаної суми банком суду не надано.

Крім того, згідно виписки по рахунку про рух коштів по картці за період з 14.09.2019 року по 01.08.2020 року судом шляхом математичного складення встановлено, що ОСОБА_1 зняв з картки коштів на загальну суму 20 837,11 грн, банком нараховано відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 5291,20 грн ( 01.11.2019 року 346,91 грн, 01.12.2019 року 421,23 грн, 01.01.2020 року 476,96 грн, 01.02.2020 року 964,80 грн, 01.03.2020 року 510,74 грн, 01.04.2020 року 490, 06 грн, 01.05.2020 року 487, 50 грн, 01.05.2020 року 487,50 грн, 01.06.2020 року 520,35 грн, 01.07.2020 року 519,30 грн, 01.08.2020 року 553, 35 грн), а також штраф за прострочення кредиту 01.02.2020 року у розмірі 50,00 грн.

Таким чином, шляхом простих підрахунків, судом встановлено, що сума заборгованості становить 17 568, 31 грн, а саме: 20837,11 грн (фактична сума коштів знята відповідачем з кредитної карти) + 5291,20 грн ( нараховані відсотки) +50,00 (штраф) 8610,00 грн (кошти внесені відповідачем на картку для погашення заборгованості) = 17568,31 грн.

Відповідно до п. 3 паспорту споживчого кредиту тип кредиту поновлювана кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом, відповідачем жодних заперечень щодо умов надання кредиту не зазначалося.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 11, 280, 526, 527, 530, 549, 550, 599, 610, 611, 612, 625, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23.01.2019 року у розмірі 17 568(сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн31 коп. станом на 30.09.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» суму судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривні 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК», , юридична адреса: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Філіпова І. М.