Номер провадження: 22-ц/813/358/22
Номер справи місцевого суду: 522/8078/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси про відмову у видачі судового наказу по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не меншим, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2).

28 травня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 (а.с.13).

01 червня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси про відмову у видачі судового наказу. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України, не передбачено стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті доходів боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини. Апелянт зазначає, що вказана судом першої інстанції норма, встановлює, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, тобто вказано максимальний розмір аліментів. В свою чергу, апелянт вважає, що мінімальний розмір аліментів встановлений СК України, і не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку апелянта, відмова у видачі судового наказу на підставі того, що ЦПК України не передбачає умови «не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» не відповідає чинному законодавству. Тому, апелянт просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси (а.с.21-24).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси про відмову у видачі судового наказу по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що у видачі судового наказу треба відмовити, оскільки стягувачем у вимозі ставиться питання про стягнення аліментів в певній частці, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не передбачено ст. 161 ЦПК України (а.с. 13).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано:

якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що з аналізу вищезазначеної статті вбачається, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у певній частці, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину; якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд першої інстанції вказав, що стягувачем у вимозі ставиться питання про стягнення аліментів в певній частці, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не передбачено ст. 161 ЦПК України (а.с. 13).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Однак, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно невідповідності заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу вище зазначеним нормам, з огляду на таке.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, мінімальний встановлений законодавством розмір стягуваних аліментів встановлений на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому апеляційний суд вважає, що зазначення апелянтом в заяві про видачу судового наказу мінімальної межі стягуваних на утримання дитини аліментів замість зазначення верхньої межі (не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) не свідчить про невідповідність заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу вимогам ст. 161 ЦПК України, а отже судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України скасовує ухвалу суду першої інстанції і направляє справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року скасувати, справу направити до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду справи.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

14.02.2022 року м. Одеса