Справа № 489/8172/21
Провадження № 22-ц/812/279/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участі представника позивача - адвоката Гречаної Є.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Рум`янцевою Н.О., дата складання повного тексту 09 грудня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про відшкодування реальних збитків, які були надані в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомдо Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (далі - МКП «Миколаївводоканал») про відшкодування реальних збитків, які були надані в результаті дорожньо-транспортної пригоди у сумі 23570,00 грн., витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2202.80 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 09 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 ст.186 ЦПК України.

Обґрунтовуючи відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції посилався на те, що підстави позову з яким позивач зараз звернулася до суду є тотожними з підставами позову, з яким вона зверталася у квітні 2020 року до МКП «Миколаївводоканал», КП «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг» справа 489/1806/20 та просила про стягнення на свою користь з відповідачів порівну 23570 грн. заподіяної їй матеріальної шкоди, 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 840,80 грн. судового збору, у задоволені якого постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року, після скасування рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2020 року, відмовлено їй у його задоволені.

Предметом цього позову та предметом позову по цивільній справі № 489/1806/20 є стягнення матеріальної шкоди, яка була завдана внаслідок ДТП, яка відбулася 02 грудня 2019 року у розмірі 23570,00 грн.

А тому, доказ, на який посилається позивач у цій справі, а саме постанова суду щодо винуватості ОСОБА_2 , який є керівником МКП «Миколаївводоканал» не є підставою для повторного звернення до суду з аналогічним позовом.

Також, на думку суду, тотожними є і сторони у цих справах.

Не вважав суд першої інстанції іншим предметом спору і збільшення витрат на правову допомогу, оскільки судові витрати не відносяться до предмету спору.

Зважаючи на таке, суд першої інстанції вважав, що спір виник між тими ж сторонами, матеріально-правові вимоги в даних позовах, підстави та предмет позовів є тотожними, заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 розглянуті судом першої та апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, рішення суду по іншій справі, яка набрало законної сили.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у цій цивільній справі, оскільки на час звернення з цим позовом до суду набрало законної сили рішення Миколаївського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року у цивільній справі №489/1806/20.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку та посилаючись на те, що її постановлено з порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, просила про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема зазначала, що суд першої інстанції вказав підставою для відмови це тотожність цього позову з позовом у справі 489/1806/20, та тотожність сторін.

Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом, у неї з`явився новий доказ, а саме постанова суду про винуватість керівника МКП «Миколаївводоканал», який порушив п.15 ПДР України під час ДТП 02 грудня 2019 року. Адже саме за відсутності постанови про винуватість особи в ДТП, Миколаївський апеляційній суд і відмовив у позові в справі №489/1806/20.

Проте, не зважаючи на наявний новий доказ, суд першої інстанції відмовив навіть прийманні позову до свого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу МКП «Миколаївводоканал» не погоджується з доводами апеляційної скарги, та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

У суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просили про її задоволення.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що в силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами, тобто є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Зважаючи на положення вищевказаної норми вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність (зміна) хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

З наведеного вбачається, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається. Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі.

Зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, відмова у відкритті провадження, серед іншого, можлива за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав, тобто одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Така правова позиція викладена у наступних рішеннях Верховного Суду: у постанові ВС від 04.05.2020 у справі № 153/1368/17, у постанові ВС від 27.05.2020 у справі № 761/35475/18, у постанові ВС від 13.05.2020 у справі № 265/4455/19.

Як вбачається із матеріалів справи, у квітні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до МКП «Миколаївводоканал», КП «ЕЛУ автодоріг» з вимогами про відшкодування в рівних частках матеріальної шкоди (справа 489/1806/20) посилалася на те, що 01 грудня 2019 року о 13:25 год у м. Миколаєві по вулиці Спаській біля будинку №62 стався прорив води, внаслідок чого на проїзній частині, а саме перехресті вулиць Спаської та Шнеєрсона 02 грудня 2019 року утворилася ожеледиця довжиною 7 м шириною 3 м. Місце прориву огорожне не було та не позначено дорожнім знаком. На цій небезпечній ділянці сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого спричинено пошкодження транспортного засобу Opel Vectra під керування водія ОСОБА_3 , який у свою чергу зіткнувся з припаркованими транспортними засобами Skoda Kodiak, власником якого є ОСОБА_4 , та Lexus RX350, власником якого є ОСОБА_1 .

За власні кошти ОСОБА_1 відремонтувала на СТО пошкоджений транспортний засіб, витративши на ремонт 23570,00 грн.

При цьому як на обставину, яка слугує для відшкодування матеріальної шкоди у позові позивач посилалася на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2020 року відповідно до якої провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідності за пунктом 4 статті 140 КУАП ОСОБА_5 майстра водопровідної мережі МКП «Миколаївводоканал» закрито за не доведеності його вини.

При цьому зазначала, що для відшкодування шкоди потерпілому немає значення, яка посадова особа юридичної особи є відповідальною, ОСОБА_1 просила стягнути завдані їй збитки порівну з обох відповідачів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2020 року вказаний позов задоволено.

За результатами апеляційного перегляду, вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано та постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року у задоволені позову відмовлено. При цьому, суд виходив з того, що матеріалами справи не підтверджується причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними у позовній заяві недоліками автомобільної дороги та заподіяними збитками позивачу. Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2020 року провадження про адміністративне правопорушення закрито з підстав недоведеності вини працівника МКП «Миколаївводоканал» майстра водопровідної мережи, а інших доказів, які встановлювали б вину МКП «Миколаївводоканал» та КП «Елу автодорог» позивачем не надано, а відтак відсутні підстави вважати, що саме ці товариства мають відшкодувати витрати позивачу, понесені нею внаслідок ДТП.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року визнано виним у вчинені адміністративного порушення за пунктом 4 статті 140 КУАП генерального директора МКП «Миколаївводоканал» Дуденка Б.Л. стосовно ДТП, яка сталася 02 грудня 2019 року о 09.06 год за участі транспортного засобу позивача та інших осіб. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладання адміністративного стягнення ( справа 489/117/21).

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до МКП «Миколаївводоканал» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 23570 грн., витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. та судових витрат.

При цьому на обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на вказану постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року, якою визнано винним у вчинені адміністративного порушення за пунктом 4 статті 140 КУАП генерального директора МКП «Миколаївводоканал» Дуденка Б.Л. (справа 489/117/21).

Отже, предметом спору у цій справі є відшкодування матеріальної шкоди заподіяної позивачеві внаслідок інших обставин, ніж тих, що зазначені у справі № 489/1806/20, а саме встановлення вини у заподіяні шкоди позивачеві посадовою особою МКП «Миколаївводоканал». Позивач звернувся до суду за захистом права, яке він вважає порушеним після набрання чинності судовим рішенням у справі № 489/1806/20, та на його обґрунтування зазначає інші обставини, що встановлені постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва у адміністративній справі №489/117/21.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_1 у грудні 2021 року позовна заява (справа № 489/8172/21), містить інші обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, і такі обставини не є тотожними з позовною заявою поданою у квітні 2020 року (справа №489/1806/20).

Більш того, у справі №489/1806/20 матеріально-правові вимогами було пред`явлено до двох відповідачів МКП «Миколаївводоканал» та «ЕЛУ автодоріг» та просила про стягнення збитків порівно, а у справі 489/8172/21 до одного МКП «Миколаївводоканал».

Отже, не можна вважати, що позови повністю збігаються за суб`єктним складом та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та дають підстави для її задоволення.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що збільшення розміру витрат на правовому допомогу не є зміною предмету спору, позаяк такі вимоги хоча і підлягають доведенню під час розгляду справи, проте не є предметом спору у правовідносинах, які склалися між сторонами

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.