Справа № 450/13/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/1185/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: зацікавленої особи ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 450/13/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації, про видачу обмежувального припису,-,-

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій з урахування клопотання про доповнення вимог від 20.01.2021 року просить суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої особи, ОСОБА_3 , а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи, ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, ОСОБА_3 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований її син ОСОБА_1 , проживає його дружина ОСОБА_4 та зареєстровані її діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Стверджує, що зараз проживання у власному будинку є неможливим. ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 фактично заволоділи будинком, перешкоджають перебуванню заявниці там, вчиняють домашнє насильство, влаштовуючи постійні бійки та сварки. Це триває ще з 2018 року. Кривдники застосовують щодо неї фізичну силу, виганяють з дому, погрожують, принижують, нецензурно лаються. Це підтверджують довідки з травмпункту, висновок судово-медичної експертизи, її звернення за допомогою в поліцію та протоколи - копії цих документів вона долучає до заяви. ОСОБА_4 стверджує, що має такі самі права на будинок, як і заявниця, бо в ньому зареєтровані її діти. Загалом, вона поводить себе дуже агресивно. Так, 29 липня 2020 року ОСОБА_4 нанесла заявниці численні тілесні ушкодження. Доказами цього є висновок судово-медичної експертизи та фотокартки численних синців. Заявниця пережила фізичний біль та сильний стрес. Після цього випадку заявниці ще неодноразово доводилося звертатися в правоохоронні органи. 16 жовтня 2020 року ОСОБА_3 виявила, що ОСОБА_1 поміняв замки до хвіртки, і тепер вона взагалі не може потрапити на подвір`я свого будинку. Неможливість проживати вдома створює для заявниці значні незручності - їй доводиться мешкати у сторонніх осіб, в онучки ( ОСОБА_7 ) та, зрештою, у притулку для постраждалих від домашнього насильства. Через фізичне, психологічне та економічне насильство з боку сина та невістки заявниця не може перебувати у власному домі. Боїться за свою безпеку, життя і здоров`я, адже не здатна самостійно захистити себе. Вона є людиною похилого віку, пенсіонеркою, інвалідом III групи. Домашнє насильство, яке вчиняють син та невістка, спровокували у заявниці два інфаркти, що підтверджують відповідні медичні документи. Вона має право на спокійне життя та вільне користування своїм майном, однак в цьому їй перешкоджають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення оскаржила заявник ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необгрунтованим. Судом не повно з`ясовані обставни, що мають значення для справи, не враховано факти та докази, які свідчать про вченення відносно неї домашнього насильства. Судом не враховано практику Верховного Суду у спірних правовідносинах, зокрема висновок висловлений у постанові від 05.09.2019 року у справі №756/3859/19 , в якому зазначено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом , виконуючи захисну та запобіжну функцію і є направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб. Суд дійшов безпідставного висновку про те, що між сторонами виник спір щодо порядку користування житловим приміщенням, який не грунтується на вимогах закону, оскільки наявність спору щодо порядку користування житловим приміщенням не дає одній стороні спору права чинити насильство щодо іншої особи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.

В порядку ст.360 ЦПК України зацікавленою особою надано відзив на апеляційну скаргу суду. У відзиві зазначає про законність рішення суду першої інстанції. Вважає, що суд дав належну оцінку всім доказам та дійшов правильного висновку про відсутність ризиків настання тяжких наслідків для заявниці. Наведені в апеляційній скарзі обгрунтуання вважає неправдими та не підтвердженими доказами. Звертає увагу на навність рішення суду про відмову в позові ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін. Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявими в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні зацікавлена особа ОСОБА_1 та йог представник ОСОБА_2 заперечили проти апеляційної скарги, просять відмовити у задоволенні такої, а рішення суду залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з`явилися, подано повторно заяву про відкладення розгляду справи. Суд вважає за можливе проводити слухання справи у відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Особа вважається такою, що вчинила домашнє насильство коли відносно неї складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за порушення ст. 173 -2 КУпАП та прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173 -2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , заявниця зазначала про вчинення останнім щодо неї домашнього насильства. Із доданих до заяви матеріалів не вбачається протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КупАП, постанов про притягнення ОСОБА_8 , ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, інших доказів виявлення правоохоронними органами підстав для реагування, у зв`язку із вчиненням стосовно ОСОБА_3 домашнього насильства з боку зацікавлених осіб, підтвердженого факту заподіяння тілесних ушкоджень саме зацікавленими особами. Сам факт звернень ОСОБА_3 в поліцію із заявами не свідчать про вчинення домашнього насильства.

Суд першої інстанції, дослідивши усі обставини справи та оцінивши факти небезпеки (ризиків), відсутність тяжких або особливо тяжких наслідків вчинення тиску щодо постраждалої особи, враховуючи принцип пропорційності, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника, передбачених у частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та заявлених ОСОБА_3 .

Апеляційний суд доходить висновку, що заявниця не довела необхідності застосування таких заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 або покладення на них обов`язків, як заборона їх перебування у місці її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , незалежно від наявності у власності зацікавлених осіб іншого житла, а також, усунення перешкод щодо користування майном.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інсанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив суове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду м.Львова від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24.01.2022р.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В.Савуляк