Справа № 454/2945/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права власності на окреме будинковолодіння,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом до відповідача Сокальської міської ради про визнання права власності на окреме будинковолодіння, свої вимоги мотивує тим, що згідно спадкового договору від 29.06.2006р. вона є власником квартири в АДРЕСА_1 .

Відповідно до виготовленого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» технічного паспорта, загальна площа квартири становить 75,7м.кв., житлова 38,3м.кв., загальна площа квартири змінилася з 66м.кв. на 75м.кв. у зв`язку із знесенням та встановленням перегородок та добудови прибудови без дозвільних документів. Зазначає, що відповідно до проведеного обстеження, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації. Відповідно до висновку КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , за технічними показниками частини об`єкта є відокремленою, має окремий вхід і може бути виділена в натурі без проведення реконструкції. Рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради від 25.06.2021р., вирішено змінити статус квартири АДРЕСА_1 на окреме будинковолодіння та присвоїти адресу: АДРЕСА_3 . Також зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_3 знаходиться на земельній ділянці площею 0,0578га., що належить на праві приватної власності позивачки. Отримавши рішення виконкому позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно, який відмовив у реєстрації права власності. Просить суд припинити право власності ОСОБА_1 на квартиру в АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйований житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 75,7м.кв., житловою 38,3м.кв., що складається з: коридору 2,1м.кв., коридору 2,0м.кв., кладової 1,6м.кв., кладової 6,8м.кв., кімнати 9,1м.кв., кімнати 16,5м.кв., кімнати 12,7м.кв., кухні 13,6м.кв., коридору 4,8м.кв., санвузла 6,5м.кв.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Сокальської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити за наявними у справі матеріалами без участі представника міської ради.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі приходить до наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Із копії Держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП №606012 від 29.03.2011р., ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0578га. в АДРЕСА_3 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Згідно рішення виконкому Сокальської міської ради №139 від 25.06.2021р., вирішено виділити квартиру АДРЕСА_1 в окремий житловий будинок та присвоїти невовизначеному об`єкту нерухомого майна адресу: АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 24.06.2021р. здійсненого КПЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , загальна площа якої 66,0м.кв. та житлова 38,3м.кв., за технічними показниками може бути поділена, як будинок.

Однак, даний висновок складено без врахування здійснених позивачем самочинних добудов, про, що свідчить зазначена у висновку площа квартири - 66,0м.кв., відтак, такий судом взятим до уваги бути не може.

В свою чергу, дослідженим технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , що складений 14.07.2021р. КПЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що її загальна площа складає 75,7м.кв., з яких житлова 38,3м.кв., згідно примітки у технічному паспорті площа квартири змінилася з 66,0м.кв. на 75,5м.кв., в зв`язку із знесенням та встановленням перегородки та добудовою прибудови без дозвільних документів.

Таким чином, встановлено, що позивачкою самочинно здійснено реконструкцію та добудову до квартири.

Згідно звіту про проведене технічне обстеження від 29.11.2021р. здійсненого ФОП ОСОБА_3 , встановлено, що предметом такого обстеження була квартира АДРЕСА_1 та за результатами її обстеження встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що зверталась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з приводу оформлення правовстановлюючих документів на спірну реконструйовану квартиру, проте доказів цього суду не надано.

Згідно з ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво, або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває статусу об`єкту нерухомого майна (житлової квартири, будинку) після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України, самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року №146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі №722/823/17-ц (провадження №61-45361св18).

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року у справі №520/17520/14-ц вказав, що наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Пункт 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині 2 ст. 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не набувала права власності на спірну реконструйовану квартиру шляхом добудови прибудови, а має намір таке набути за рішенням суду, подавши вказаний позов.

Позивач ОСОБА_1 не зверталася до органу Державної інспекції архітектури та містобудування України для набуття права власності та введення її реконструйованої квартири (будинку) до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з добудови прибудови до квартири та вводу її до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що реконструйована позивачем ОСОБА_1 квартира шляхом добудови прибудови без затвердження проектної документації та без права на виконання вказаних будівельних робіт, є об`єктом самочинного будівництва.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі №6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі №640/13030/16-ц (провадження №61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі №308/5988/17 (провадження № 61-39346св18), згідно якого звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права власності на квартиру та визнання права власності на самочинно реконструйований будинок (квартиру), внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача не підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сокальської міської ради Львівської області про припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на самочинно реконструйований житловий будинок АДРЕСА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_4 .

Відповідач: Сокальська міська рада Львівської області, місце знаходження - м.Сокаль, вул. Шептицького, 44.

Повний текст рішення складено 16.02.2022 року.

Головуючий: Т. В. Струс