Справа № 175/3783/21
Провадження № 2/175/1117/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2022 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бойко О.М.,
за участю секретаря судового засідання Кучеренко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30 вересня 2006 року, виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №48 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання, спільних інтересів та поваги один до одного. Між сторонами взагалі відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем.
Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив та жодних заяв щодо відкладення судового розгляду не надіслав, у наданий судом строк відзив на позов не подавав, а тому, враховуючи всі обставини справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.
Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис про шлюб № 48 від 30 вересня 2006 року, видане виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
Згідно позовної заяви, вбачається що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 18 від 18 лютого 2008 року, видане виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 10 від 18 січня 2011 року, видане виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, у сторін є спільні діти. Мотивом до розірвання шлюбу є втрата інтересу один до одного, різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням
Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.
Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.
Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги встановленими, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтвердженні документально.
Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч.3ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, беручи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України фактично припинила своє існування, а також враховуючи той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем докази і обставини у суду відсутні та надані не були, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. сплачену нею при подачі позову
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 141, 247 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 3, 24, 110, 112, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України, ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити у повному обсязі.
Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрований 30 вересня 2006 року, виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №48 вважати розірваним.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) суму судового збору у розмірі 908,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко