Справа № 766/1893/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кравчук Тетяна Миколаївна, на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 ,

встановила:

Заявник ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кравчук Тетяна Миколаївна, 01.02.2022 року звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ткачова А. щодо невжиття заходів щодо звільнення з-під арешту майна ОСОБА_3 , оголошеного відповідно до постанови ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні №73-10 від 16.11.2000 року та просить зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звільнити з-під арешту майно ОСОБА_3 , оголошеного відповідно до постанови ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні №73-10 від 16.11.2000 року.

Скаргу обґрунтовано тим, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Херсона перебувала цивільна справа №2-48/2000 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користування житловим будинком та відшкодування шкоди та морального збитку, за якою 29.06.2000 року винесеного рішення, яке в подальшому було звернуто до виконання. В ході виконання рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на майно ОСОБА_3 . Вказане виконавче провадження було фактично виконано. Проте, під час отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 у листопаді 2021 року заявнику стало відомо про наявність арешту. Заявник зверталась до державного виконавця з вимогою про скасування арешту, однак отримала відповідь начальника, якою їй відмовлено, оскільки згідно автоматизованої системи відомості про виконавче провадження відсутні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» наголошує наступне.

Відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження", частини другої статті 384 ЦПК України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та керуючись змістом статті 383 ЦПК України, справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

Крім цього, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові №712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) від 24 травня 2021 року наголошує, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів скарги суддею встановлено, що заявник ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на майно, а тому такі вимоги мають розглядатися в порядку позовного провадження.

Відтак у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 слід відмовити, так як вона не відповідає вимогам закону, оскільки подана в порядку судового контролю за виконанням рішення суду, а не в позовному провадженні.

Керуючись ст.ст.186, 260 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суддя

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження за скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кравчук Тетяна Миколаївна, на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: С.І.Майдан