Справа № 513/120/22
Провадження № 2-з/513/3/22
Саратський районний суд Одеської області
про відмову у забезпеченні позову
14 лютого 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді - Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., особи, якою подано заяву про забезпечення позову - ОСОБА_1 та її представника адвоката Манової І.М., Кірєва В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -
в с т а н о в и в:
03 лютого 2022 року до Саратського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яка 03 лютого 2022 року була передана у провадження судді Рязанової К.Ю у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2022 року.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області від 11 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - залишено без руху.
11 лютого 2022 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивачка просить накласти арешт на спірні автомобілі: Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2014 року випуску, білого кольору, та Opel Frontera, 2000 року випуску, синього кольору.
Заява про забезпечення позову обґрунтовується тим, що вищевказані спірні автомобілі, щодо розподілу якого колишнім подружжям не досягнуто згоди, були відчужені відповідачем без відома та згоди позивача 15 жовтня 2021 року та 16 жовтня 2021 року. Відповідач відчужив придбані у період шлюбу транспортні засоби на користь іншої особи, однак спірними автомобілями продовжує користуватись відповідач ОСОБА_1 , відчуження автомобілів відповідачем було здійснено з метою вивести спірні автомобілі із складу спільного сумісного майна подружжя і таким чином уникнути поділу вказаних автомобілів між подружжям.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Манова І.М. заяву про забезпечення позову підтримали та адвокат Манова І.М. зазначила, що вказані автомобілі були відчужені у період коли сторони перебували у шлюбі, однак вже спільно не проживали. Також, у разі накладення арешту на спірні автомобілі такий захід буде дієвим, оскільки транспортні засоби, у подальшому, повторно не будуть відчужені.
У судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення заяви заперечив та зазначив, що вказані автомобілі були відчужені за договорами продажу, зокрема новим власником автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2014 року випуску, білого кольору, є ОСОБА_2 , а автомобілю Opel Frontera, 2000 року випуску, синього кольору, є ОСОБА_3 . Дані автомобілі він іноді орендує у власників зазначених транспортних засобів.
Суддя, вивчивши доводи поданої заяви, вивчивши матеріали справи, дійшов такого.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами ч. 3 ст. 153 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Позов обґрунтований тим, що 12 жовтня 2008 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням суду від 30 листопада 2021 року шлюб було розірвано. За час спільного проживання сторони значно покращили житлові умови, а саме: замінили покриття даху - 250 000 гривень; замінили вхідні ворота - 20000 гривень; уклали вуличну плитку - 200000 гривень; побудували бесідку з столом та стільцями та мангал - 230000 гривень; побудували господарські будівлі, сараї, огорожу, ворота - 150000 гривень; окремо побудували кімнату - холодильник, приблизно 6 кв.м. для зберігання м`яса - 50000 гривень. Також під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: стіл кухонний з стільцями (8 шт) - 10000 гривень; пральна машинка Горєніе - 10000 гривень; пральна машинка Самсунг - 6000 гривень, Телевізор-плазмений д-42 - 18000 гривень; телевізор-плазмений д-32 - 3000 гривень; шкаф-купе - 3000 гривень; шкаф для одягу - 5 000 гривень; морозильна камера ларець 2 шт - 15000 гривень; диван-куток - 10000 гривень; микрохвильова пічь - 3000 гривень; бетонномішалка - 3000 гривень; автомийка Керхер - 4000 гривень; причеп легковий - 18000 гривень; Мерседес Спрінтер, білого кольору - 400 000 гривень; Опель Фронтера, (2000), синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 - 160000 гривень. В спільному господарстві сторони мали наступну худобу: вівці - 140 шт. - приблизною вартістю 400000 гривень; свині - 10 шт. - 30000 гривень. В сейфі були грошові кошти, готівкою, в сумі 250000 гривень.

В порядку досудового врегулювання спору сторони не прийшли до згоди, щодо розподілу майна.

Як вбачається із відповіді Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області територіальний сервісний центр МВС №5145 від 02 лютого 2022 року №31/15/5145-1аз транспортні засоби: Mercrdes-Benz Sprinter 316 CDI, рік випуску 2014, білого кольору, дата реєстрації 12 червня 2020 року, 16 жовтня 2021 року перереєстровано на нового власника; Opel Frontera, рік випуску 2000, синього кольору, дата реєстрації 21 липня 2021 року, 15 жовтня 2021 року, перереєстровано на нового власника.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , дата реєстрації 15 жовтня 2021 року, власником автомобіля Opel Frontera, рік випуску 2000, синього кольору, дата реєстрації 21 липня 2021 року, є ОСОБА_3 .

З матеріалів заяви убачається, що заявником не наведено обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні автомобілі, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про поділ майна подружжя. Крім того, до заяви про забезпечення позову стороною позивача не долучено відповідних належних, допустимих та достовірних доказів, що дало б змогу суду пересвідчитися у тому, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову. Судом враховується, що позивачкою ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення компенсації вартості автомобілів в сумі 280000 гривень, а також те, що спірні автомобілі на цей час перебувають у власності сторонніх осіб, які не є учасниками справи, вимог до даних осіб не заявлено, підстави набуття ним права власності ОСОБА_1 не оспорюються.

Аналогічні правові висновки підтримуються Верховним Судом, зокрема в постановах від 12 червня 2019 року в справі № 307/1057/16-ц (провадження № 61-36891св18), від 08 квітня 2020 року в справі № 335/6144/19 (провадження № 61-3093св20).

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 150, 260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя К. Ю. Рязанова