Справа № 523/1521/22
Провадження №2/523/2626/22
У Х В А Л А

"07" лютого 2022 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жмуд Олега Володимировича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта», про стягнення кошів, звернувся адвокат Жмуд Олег Володимирович.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 07.09.2021 року між ОСОБА_1 , відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Атланта» було укладено Договір № 56/11 про намір укласти угоду. Відповідно до п.1.1. та п.2.1. Договору Власник (відповідач) та Набувач (позивач) зобов`язалися в майбутньому укласти і нотаріально посвідчити Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві власності, а набувач у свою чергу зобов`язався сплатити власнику суму в гривні, яка еквівалентна 15 800 доларів США. Пунктом 2.5 Договору передбачено, що довір відчуження мав бути укладений не пізніше ніж 12.11.2021 року, та п.3.1. Договору, визнано, що власник мав забезпечити присутність всіх співвласників квартири у день укладення договору.

Позивачем, на виконання п.4.4. Договору, власнику майна було передано суму еквіваленту 1 100 доларам США. Разом з цим, договір відчуження укладено не було, натомість 12.11.2021 року було укладено Додаткову угоду до Договору, та позивачем було передано власнику суму еквівалентну 1 000 доларів США, та 26 500 грн., в рахунок належних платежів за майбутнім Договором. При цьому, договір купівлі-продажу укласти виявилось не можливим, з підстав перебування співвласника квартири в рейсі, за межами України.

На прохання повернути отримані кошти, власник майна відмовився, на прохання повернути кошти викладене в письмовому вигляді не відреагував. На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача 84 733 грн. та 3% річних, починаючи з 16.01.2022 року по день ухвалення рішення.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Судом, на виконання вимог ч.ч. 6 та 7 ст. 187 ЦПК України, направлено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи, з метою вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі, підсудності позовної заяви Суворовському районному суду м. Одеси.

Разом з цим, позовна заява про стягнення коштів подана до суду разом з клопотанням про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 31/50 частину квартири, що належить відповідачу на праві власності. Заява мотивована тим, що відповідач, як власник 31/50 частин квартири, може здійснити відчуження своєї частки квартири будь-яким шляхом, що в подальшому призведе до неможливості виконання рішення суду, оскільки, відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути кошти отримані від позивача. Представник позивача також зазначає, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси, є інші справи щодо відповідача про стягнення коштів, що в цілому може спонукати відповідача на вчинення дій щодо відчуження частки квартири на користь третіх осіб, та як наслідок призведе до не можливості виконання рішення суду, оскільки іншого майна, яке б належало відповідачу та за рахунок якого можливо було б задовольнити вимоги позивача, за останнім не зареєстровано. На підставі викладеного представник позивача просить: забезпечити позов шляхом накладення арешту на 31/50 частин квартири АДРЕСА_1 .

Вирішуючи клопотання щодо забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Так, згідно Постанови Верховного Суду від 14.06.2021 року у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (справа № 308/8567/20) Верховний суд відійшов від висновків викладених у постанові ВС від 07.08.2020 року (у справі № 520/9674/19) щодо забезпечення позову одночасно з поданням позовної заяви.

Згідно висновків ВС викладених у даній поставі, Верховний Суд зазначив, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб тощо. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення.

Так, у постанові зазначено, що системне тлумачення ч.1 ст. 153, ч.13 ст. 158, ч. 1 ст. 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що: законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно; першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті; у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

У зв`язку із наведеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду в складі колегії судів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2020 року в справі N 520/9674/19 (провадження N 61-4032св20).

З урахуванням зазначеного, враховуючи та опираючись на висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, суддя дійшов висновку щодо можливості розгляду клопотання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на 31/50 частин квартири, суддя виходить з наступного.

Подана представником позивача заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 18.01.2022 року, ОСОБА_2 є власником 31/50 частини квартири АДРЕСА_1 , де, форма власності: приватна спільна часткова.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб - п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України

В силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно вказаної постанови, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і рівності перед законом, оскільки мета забезпечення позову це тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Позивач є фізичною особою, в матеріалах справа відсутні документи на підтвердження того, що фінансовий стан позивача або її дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, матеріалами справи встановлено, що між сторонами дійсно був укладений Договір №56/11 про намір укласти угоду, та Додаткова угода до Договору №56/11 про намір укласти угоду, у зв`язку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Вивчивши матеріали справи, заяву представника позивача, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту підлягає частковому задоволенню, а саме в частині накладення арешту на 10/50 частин квартири, що буде відповідати принципу співмірності заявленим позовним вимогам, оскільки, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, оскільки відповідач може здійснити дії щодо відчуження власності на користь третіх осіб, а відтак й порушить права позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 8, 149, 151, 153, 353 ЦПК України, ст.ст. 1, 4, 6 Закону України «Про судовий збір», суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жмуд Олега Володимировича про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 10/50 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності.

Копію ухвали для виконання направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: