Справа № 617/1260/21
Провадження № 2/617/39/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 лютого 2022 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Уханьової І.С.,

секретаря судового засідання - Степаненко Н.В.,

з участю: представника позивача, адвоката - Дєдова С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вовчанськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 16 липня 1964 року по 20 серпня 1988 року проживав у спірному будинку як син, член сімї, власника цього будинку свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що він з 02 квітня 2003 року довічно є інвалідом третьої групи та вважається непрацездатною особою.

Після смерті свого батька, на прохання він повернувся до батьківського спірного будинку, оскільки мати залишилася одна і має похилий вік. При оформленні спадщини, на прохання матері він відмовився на її користь від своєї частки спадщини на житловий будинок, з тих мотивів, що мати йому пообіцяла цей будинок у майбутньому перейде у спадщину, оскільки у його сестри ОСОБА_3 (відповідач у справі) вже є свій житловий будинок.

03.09.2013 року як непрацездатний член сім`ї (інвалід 3-ї групи), з дозволу колишнього власника матері ОСОБА_4 він є зареєстрованим у спірному будинку по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим набув право користування чужим майном - зазначеним житловим будинком. В цьому житловому будинку до теперішнього часу зберігається його особисте майно, тобто він продовжую користуватися цим житловим приміщенням.

Але після реєстрації та проживання в спірному житловому будинку, відповідачі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стали чинити йому перешкоди (створювали скандали, суперечки, необґрунтовані звернення на нього до органів поліції, влади та інш.), що унеможливило користування житловим будинком, у зв`язку з чим він був вимушений проживати в іншому місці по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цими перешкодами та порушенням його права на користування житловим приміщенням і проживання у будинку він звертався за допомогою до органів влади з метою розв`язати суперечки між нами, аби налагодити життя в будинку, але такі звернення не вирішено, і, як виявилося, вони лише поглибили їх неприязні стосунки, які існують і до теперішнього часу.

19.02.2016 року саме під час цих суперечок та перешкод у користуванні ним житловим будинком, відповідач ОСОБА_4 уклала з відповідачкою ОСОБА_3 договір дарування, відповідно до якого мати передала сестрі у власність спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 . При цьому обдарована ОСОБА_3 достеменно була обізнана, що він зареєстрований в подарованому їй будинку та проживає в ньому і зберігає свої речі.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 05.03.2021 року у справі №617/438/18, залишеним в силі Харківським апеляційним судом 23.06.2021 року, підтверджено чинення відповідачами на ґрунті неприязних відносин у справі перешкод йому у користуванні житловим будинком та вказано, що саме через неприязні стосунки з відповідачами, він не проживаю в будинку, у зв`язку з чим має право на вселення у спірний житловий будинок.

Вважає, що оскільки його порушене право на користування спірним житловим будинком і проживання в ньому відповідачі не мають намір поновити добровільно, він вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вселення в житловий будинок.

Просить суд, зобов`язати відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити йому, позивачу по справі ОСОБА_1 перешкод у користуванні чужим майном, а саме Ѕ частиною житлового будинку з господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 . А також всилити його, ОСОБА_1 в Ѕ частину вказаного житлового будинку. Крім того, просить стягнути солідарно з відповідачів в його користь понесені судові витрати.

29 жовтня 2021 року відповідачем по справі ОСОБА_3 подано клопотання по справі, в якому позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими, та просить суд закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, а саме: будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю предмету спору. Оскільки, на даний час спірний будинок, який знаходиться за вищевказаною адресою нею продано. В підтвердження до клопотання додано фотокопію договору купівлі- продажу. (а.с.68-83)

15 грудня 2021 року від представника позивача, адвоката Дєдова С.В. до суду надійшла заява про заміну неналежного відповідача в якій він просив замінити у справі про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 на належного відповідача власника житлового будинку ОСОБА_2 .

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року заяву представника позивача, адвоката Дєдова С.В. задоволено. Замінено відповідачів по справі на належного - ОСОБА_2 .

20 січня 2022 року від відповідача по справі, ОСОБА_2 до суду надійшов відзив в якому вона зазначила, що у позивача ОСОБА_1 відсутні підстави для звернення до суду з вимогою до неї , у зв`язку з чим просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі , та розглянути справу без її участі. (а.с. 127-141)

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

З матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 був дійсно зареєстрований з 03.09.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з 10.07.2014 року, що підтверджено довідкою Білоколодезянської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 12 березня 2018 року.(а.с. 9)

З фотокопії договору дарування житлового будинку від 19 лютого 2016 року, вбачається, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . (а.с. 10-11) Також з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 лютого 2016 року, суд вбачає, що власником вищевказаного житлового будинку зазначена ОСОБА_3 (а.с.12)

З копії договору купівлі-продажу від 24 вересня 2021 року, суд вбачає, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:000:0404, на якій розташований вищезазначений будинок.

Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Судом встановлено, що позивач та первісні відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у неприязних відносинах між собою, у зв`язку з чим між ними виник спір з приводу усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення.

Відповідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні не доведено твердження позивача ОСОБА_1 щодо знаходження та зникнення з спірного житла його особистих речей, інструментів та іншого, оскільки останнім та його представником не подано жодного доказу на підтвердження вказаних доводів.

Суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки власником зазначеного житлового будинку з 24 вересня 2021 року є відповідач по справі, ОСОБА_2 .

За змістом ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України, визначальним для встановлення порядку користування житловим приміщенням між власником і користувачем є домовленість. Визначення частини будинку, в якій буде проживати позивач відноситься до повноважень власника або повинно здійснюватися за домовленістю з останнім, оскільки право власності є непорушним та втручання у нього без законних на те підстав не допускається.

Серед встановлених ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів судом не зазначеного такого способу захисту, як установлення правовідносин, зокрема: між власником та користувачами з приводу порядку користування житловим приміщенням.

Таким чином, на такі спірні правовідносини компетенція суду, згідно вимог ст. 16 ЦК України не поширюється.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, право на звернення до суду в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені або невизнані, або оспорюються.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Верховний Суд України у справах № 6-658цс15, №6-849цс15, № 6-84цс14, № 6-94цс13, висловлював наступну правову позицію: з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленного вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя