Провадження № 22-ц/801/434/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 рокуСправа № 127/14819/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представника заінтересованої особи - Манзюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/14819/21 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Служби у справах дітей Вінницької міської ради, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про встановлення факту батьківства померлої особи щодо малолітнього,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року, яке ухвалене суддею Сичук М.М. в Вінницькому міському суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою за участю заінтересованих осіб: Служби у справах дітей Вінницької міської ради, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про встановлення факту батьківства померлої особи щодо малолітнього, мотивуючи заяву тим, що заявник в 2006 році познайомилася з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і почали зустрічатися. Згодом останні почали разом проживати у батьків заявниці за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство, а пізніше почали проживати в комунальній квартирі по АДРЕСА_2 та проживали там понад два роки.

Заявник зазначає, що ОСОБА_4 почав вести не дуже здоровий образ життя, часто пиячив та ображав її. На той час ОСОБА_1 була вже вагітна.

Після того як заявниця народила сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона в графі батька не вказала ОСОБА_4 , оскільки він довгий час був в запої та до народження дитини ображав її, тому вона вписала в графі батька вказала ОСОБА_7 , тобто її прізвище та ім`я по батькові ОСОБА_4 .

Після народження дитини, батьки заявниці забрали її проживати до себе. Після хрестин сина, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 почали знову проживати в його комунальній квартирі, але згодом знову почалися п`янки, бійки та вона вимушена піти до батьків.

Заявник з дитиною проживали у батьків, а ОСОБА_4 приходив постійно та спілкувався з сином.

Через деякий час заявник познайомилася з іншим чоловіком та створила сім`ю.

З часом у ОСОБА_1 ставали все більш погані ситуації по здоров`ю і все частіше вона перебувала в лікарні, а опікуном сина було призначено матір заявника ОСОБА_2 . Дитина залишилася проживати з матір`ю - опікуном, а ОСОБА_1 проживала з другим чоловіком в його будинку. У другому шлюбі заявник народила дві дочки.

Відповідно до рішення Вінницької міської ради виконавчого комітету від 01 квітня 2021 року № 818 було визнано ОСОБА_8 таким, що втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування, згідно з висновком лікарсько - консультативної комісії КНП «ВОКПНЛ ім. А.Ю. Ющенка «ВОР». Таким чином дитина залишилися без державної допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько ОСОБА_8 , ОСОБА_4 помер.

Заявник зазначає, що на даний час сину ОСОБА_8 11 років, він постійно запитує про батька, і тому вона звернулася з даною заявою та просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 , 1975 року народження, уродженця м. Вінниці, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно сина ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниця, що дитина ОСОБА_8 , є біологічним сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 в частині зобов`язання відділ ДРАЦС у місті Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести відомості про батьківство залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про встановлення факту задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обставини викладені в заяві про встановлення факту батьківства померлої особи щодо малолітнього є доведеними, зокрема показами свідків та фото на яких зображений померлий ОСОБА_4 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції, виходив з того, що заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у свідоцтві про народження, відповідний актовий запис № 952, серії НОМЕР_1 зазначено: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 44 роки, відповідний актовий запис № 2797, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 23 вересня 2020 року.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 11 жовтня 2012 року № 2479 надано малолітньому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 статус дитини, позбавленої батьківського піклування. У матері ОСОБА_1 наявна хвороба, що перешкоджає виконання нею батьківських обов`язків, згідно висновку Вінницького обласного центру медико - соціальної експертизи від 19 вересня 2012 року. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Дитина тимчасово влаштована у сім`ї баби ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15 грудня 2012 року № 2801 призначено громадянку ОСОБА_2 , яка проживає у АДРЕСА_1 опікуном малолітнього онука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також належного дитині житла та майна. Наявна хвороба у матері перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01 квітня 2021 року № 818 визнано малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування, згідно з висновком лікарсько - консультативної комісії КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», про те, що мати дитини, громадянка ОСОБА_1 , за станом здоров`я може виконувати батьківські обов`язки.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01 квітня 2021 року № 820 припинено опіку ОСОБА_2 над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком лікарсько - консультативної комісії КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», про те, що мати дитини, громадянка ОСОБА_1 , за станом здоров`я може виконувати батьківські обов`язки.

Згідно копії довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією, серії 12 ААА № 324101 заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до листа Першої вінницької державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру не заводилась.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18, від 04 серпня 2021 року у справі №494/1611/18.

Отже колегія суддів, приходить до висновку, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Як вбачається жодного експертного доказу народження дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від померлого ОСОБА_4 матеріали цієї справи не містять.

ОСОБА_1 клопотань про призначення експертизи не заявляла, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що свідки підтвердили той факт, що померлий ОСОБА_4 є біологічним батьком ОСОБА_8 , проте апеляційний суд звертає увагу, що допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є заінтересованими особами, оскільки є родичами саме заявника ОСОБА_1 , тому їх покази не є об`єктивними, а для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, про який стороною не було заявлено.

Крім того, не були допитані в якості свідків матір ОСОБА_8 та його брат, з якими можливо було б провести судово-генетичну експертизу. Не надходило клопотань і в суд апеляційної інстанції.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.