Справа №265/862/22
Провадження №2-о/265/127/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/862/22 за заявою ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису, зацікавлена особа: ОСОБА_2 ,

за участі заявника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись у її обґрунтування на те, що ОСОБА_2 періодично приходить до кв. АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_1 проживає, переслідуючи її, систематично вчиняючи над нею психологічне, погрожуючи фізичною розправою, та фізичне насильство. При цьому ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, шлюб із яким було розірвано рішенням суду від 2 квітня 2021 року. Від шлюбу вони мають, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_2 . Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 постійно пригнічує та принижує ОСОБА_1 , що спричиняє їй душевні страждання, що відбувається також у присутності дитини. Внаслідок цього вона вимушена викликати поліцію, яка порушила кримінальне провадження № 0000559 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, по якому триває наразі досудове розслідування. Крім того ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24 грудня 2021 року було зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 16 вересня 2021 року про незаконне утримання дитини, психологічне насильство відносно заявника та дитини, перешкоджання у побаченні з дитиною. Це рішення вплинуло на ОСОБА_2 , який впродовж січня 2022 року не вчиняв домашнього насильства відносно ОСОБА_1 . Зараз ОСОБА_2 , який забрав спільну дитину, надає їй бачитись із сином лише 1 раз на місяць. Також ОСОБА_2 агресивно поводиться із сином. Отже, вона вважає себе особою, постраждалою від домашнього насильства. Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя рішенням від 30 грудня 2021 року по справі № 265/10739/21 застосував обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , строк дії якого скінчився, тому ОСОБА_2 може продовжити вчиняти насильство над ОСОБА_1 , принижувати, погрожувати фізичною розправою. Також вказувала, що спільний для сторін син, ОСОБА_3 , є постраждалої дитиною, яка зазнала домашнього насильства. Отже, щоб забезпечити ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства над заявницею, в тому числі у присутності дитини, слід продовжити дію обмежувального припису, виданого рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 30 грудня 2021 року відносно ОСОБА_2 . Тому вона вимушена просити суд про обмеження наближатись ОСОБА_2 до сина, ОСОБА_3 , за місцем проживання останнього до викрадення його батьком та місця відвідування КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 25 Маріупольської міської ради задля подальшого недопущення викрадення дитини. Додавала, що домашнє насильство відносно неї має регулярний характер та досі існують ризики продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно неї. На підставі викладеного просила суд продовжити дію обмежувального припису, виданого рішенням суду від 30 грудня 2021 року відносно ОСОБА_2 строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити перебувати в місці перебування ОСОБА_1 , тобто у кв. АДРЕСА_1 ; 2) заборонити наближатися на відстань ближче ніж 10 метрів до місця перебування ОСОБА_1 , до кв. АДРЕСА_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб; 4) обмежити у спілкуванні з постраждалою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 5) заборонити наближатися на відстань ближче, ніж 100 метрів до місця проживання ОСОБА_3 , до кв. АДРЕСА_1 ; 6) заборонити наближатися на відстань ближче, ніж 100 метрів до місця навчання ОСОБА_3 , до КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 25 Маріупольської міської ради Донецької області», що знаходиться в м. Маріуполі по вул. Зелінського 108.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні тим, що викладені у поданій нею заяві про продовження обмежувального припису, яку вона просила суд задовольнити повністю.

ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи на підставі положень ч. 11 ст. 128 ЦПК.

За абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи за відсутності ОСОБА_2 , дійшов висновку, що подана заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно із п. 2, 3, 6, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

На підставі ч. 5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За ч. 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Суд встановив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_1 було видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на 1 (один) місяць у вигляді: 1) заборони перебувати ОСОБА_2 у місці перебування ОСОБА_1 , у кв. АДРЕСА_1 ; а також заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче, ніж 10 м. до місця перебування ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_1 перебувала з 27 лютого 2015 року в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , шлюб між якими було розірвано рішенням суду від 2 квітня 2021 року, яке набуло чинності 5 травня 2021 року.

Фактичне ж місце перебування ОСОБА_1 наразі є кв. АДРЕСА_1 .

Також відповідно до свідоцтва про народження, виданого 27 лютого 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 225, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Численні звернення ОСОБА_1 до поліції на протиправні дії на думку заявниці з боку ОСОБА_2 підтверджуються відповідями на заяви ОСОБА_1 та інформацією: Маріупольського РУП в Донецькій області ГУ НП від 26 жовтня 2021 року; а також відділу поліції № 2 Маріупольського РУП в Донецькій області ГУ НП від 21 вересня 2021 року, від 25 жовтня 2021 року.

Звернення ОСОБА_1 до поліції щодо протиправних дій ОСОБА_2 підтверджуються також заявами від 22 грудня 2021 року та від 26 грудня 2021 року.

Суд встановив, що 20 квітня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР щодо ознак злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК, відносно нанесення тілесних ушкоджень 9 квітня 2021 року ОСОБА_1 за заявою останньої про неправомірні дії ОСОБА_2 .

Також 20 серпня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР щодо ознак злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК, відносно нанесення тілесних ушкоджень 19 серпня 2021 року ОСОБА_1 за заявою про неправомірні дії ОСОБА_2 по бул. Морському в м. Маріуполі.

Об`єктивно факт отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень 19 серпня 2021 року підтверджується відомостями довідки № 533 від 19 серпня 2021 року, за якою при звернені по медичну допомогу ОСОБА_1 встановлено діагноз забиття м`яких тканин правого стегна.

На підставі викладених норм, зважаючи на встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що під час зустрічей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 між ними виникають конфліктні ситуації, в ході яких заявниця потерпала від свого колишнього чоловіка, що підтверджується наявністю двох кримінальних проваджень за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, що свідчить про наявність ознак домашнього насильства з боку ОСОБА_2 .

В той же час з огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявницею в процесі розгляду справи не доведено існування загрози вчинення ОСОБА_2 відносно неї протиправних дій відносно на майбутнє.

Так суд зазначає, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 11 червня 2021 року про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю, а також ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 6 серпня 2021 року про прийняття до провадження зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із батьком.

Крім того суд встановив, що у провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя на підставі ухвали від 18 січня 2022 року мається справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в участі матері у вихованні дитини та встановлення способу здійснення нею виконання батьківських обов`язків.

За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 грудня 2021 року було також зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 16 вересня 2021 року щодо протиправного утримання ОСОБА_2 у себе спільного малолітнього сина, ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо продовження обмежувального припису із застосуванням положень ст. 350-7 ЦПК суд повинен досліджувати ризики повторного вчинення насильства, а не сам факт його вчинення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 травня 2019 року у справі № 359/10231/18.

Суд при цьому зауважує, що сам факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 5 березня 2020 року по справі № 755/5273/19.

Проведення ж правоохоронними органами профілактичних бесід із ОСОБА_2 восени та взимку 2021 року не може свідчити про систематичне насильство щодо заявниці.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2019 року по справі № 760/26496/18.

Суд наголошує також, що наявний спір між сторонами щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 не може бути вирішений шляхом застосування судом заходів обмежувального припису.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2020 року по справі № 753/8626/19.

Суд також звертає увагу на те, що вчинення ОСОБА_2 перешкод заявниці у спілкуванні з дитиною не може вважатися домашнім насильством, тому не є підставою для видачі чи продовженні обмежувального припису.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 14 січня 2019 року по справі № 539/132/18.

Крім того судом було враховано, що протягом дії обмежувального припису відносно ОСОБА_2 за рішенням суду від 30 грудня 2021 року доказів вчинення останнім домашнього насильства відносно ОСОБА_1 суду не було надано.

При цьому на підставі зібраних доказів по справі вбачається, що події протиправних на думку заявниці дій ОСОБА_2 відносно неї стосуються періоду весна - літо 2021 року.

Долучені до справи ОСОБА_1 два диски не підтверджують належність ОСОБА_2 до особи співрозмовника заявниці на наявних на такому диску відео та аудіо файлах.

Крім того суд зазначає, що наявні на таких цифрових носіях інформації відомості не доводять факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , а свідчать про наявність конфлікту між батьками щодо визначення місця проживання дитини та порядку спілкування із нею.

Таким чином суд, на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зробив висновок, що наразі низька вірогідність продовження чи повторне вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , чи настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, заявниці.

Крім того суд зазначає, що заявницею не було доведено того, що її малолітній син ОСОБА_3 є дитиною, яка постраждала від домашнього насильства. Самі лише твердження заявника про те, що ОСОБА_2 чинить домашнє насильство щодо спільного сина, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року по справі № 761/49109/19.

Отже, судом зроблено висновок про відсутність підстав для покладення заборон на ОСОБА_2 за допомогою продовження судом обмежувального припису, оскільки суд вважає, що з наданих заявником доказів доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, тому її заява про продовження обмежувального припису не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 293-294, 3501-3508 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису, зацікавлена особа: ОСОБА_2 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складено та підписано 11 лютого 2022 року.

Суддя