КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Київ

Справа №363/1300/16

Апеляційне провадження №22-ц/824/3229/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Чіркова Г.Є. 12 серпня 2021 року, повний текст рішення складений 25 серпня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь у рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти у розмірі 131743, 30 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 10000,00 грн, а також витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 жовтня 2015 року приблизно о 14 год. 35 хв. в м. Вишгород по вул. Шолуденка-Кірова, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно звіту №10/11-ТЗ СОД ОСОБА_3 від 17 листопада 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA», д. н. з. НОМЕР_2 , станом на дату оцінки складає 231090,65 грн, а його ринкова вартість 216452, 35 грн. При цьому, вартість транспортного засобу «TOYOTA», д. н. з. НОМЕР_2 , після ДТП станом на дату оцінки становить 84709,05 грн. За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 1400,00 грн.

З огляду на вказане, та посилаючись на те, що в результаті фізичного знищення автомобіля їй було завдано моральну шкоду, заподіяно суттєві емоційні страждання, пов`язані з протиправною поведінкою відповідача та тривалим незадоволенням законних вимог, зміною звичок та бажань, докладення додаткових зусиль для організації життя, яку вона оцінила в розмірі 10000,00 грн, ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року до участі у справі в якості третьої, яка не заявляє самостійних вимог залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» /т.1 а.с.87/

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі /т.2 а.с.64-69/.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року було скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування майнової шкоди 111440, 82 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат /т.2 а.с.155-162/.

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції /т.2 а.с.204-208/.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року позові вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 112040,82 грн та моральну шкоду в розмірі 10000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 1214, 40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що сукупність істотних суперечностей та невідповідностей з єдиною централізованою базою даних МТСБУ, свідчать про нікчемність наданого відповідачкою договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів оформленого полісом серії АІ №5587487 виданого 10 червня 2015 року ПрАТ «СК «Україна» про страхування транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 . Відтак, суд дійшов висновку, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди у встановленому Законом порядку застрахована не була, а тому обов`язок по відшкодуванню завданої позивачу шкоди має бути покладений на відповідача ОСОБА_1 , як водія і заподіювача вказаної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, суд прийняв до уваги висновок комісійної судової автотоварознавчої експертизи №15910/16-54 від 24 квітня 2017 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка мала місце 30 жовтня 2015 року в м. Вишгород по вул. Шолуденко - Кірова, станом на дату ДТП складала: 186734,72 грн та ринкова вартість аварійно пошкодженого транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , (ринкова вартість автомобіля після пошкодження) внаслідок ДТП, яка мала місце 30 жовтня 2015 року в м. Вишгород по вул. Шолуденко - Кірова, станом на дату ДТП складала: 74693, 90 грн.

Враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважав обґрунтованим визначений позивачем розмір моральної шкоди, спричинений протиправною поведінкою відповідача, яка призвела до фізичного знищення належного їй майна та тривалого стресу, зміни звичного способу життя, погіршення матеріального становища, а також постійної напруги та хвилювання, які дестабілізували її психічний стан, що призвело до значного погіршення здоров`я /т.3 а.с.121-126/

Не погодилась із вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин справи. Вказує на те, що поліс серії АІ №5587487 виданий 10 червня 2015 року ПрАТ «СК «Україна» про страхування її транспортного засобу, долучений до матеріалів справи в оригіналі, є правомірним та таким, що породжує правові наслідки, так як чинне законодавство не пов`язує його чинність з внесенням даних до Централізованої бази даних МТСБУ і ця дія не залежить від страхувальника. Наявність іншого страхового полісу значення не має, так як їх строки дії не перетинаються. А тому відповідач несе відповідальність тільки поза межами страхового відшкодування. Визначений позивачем і судом першої інстанції розмір моральної шкоди вважає завеликим, виходячи з усталеної судової практики вважає достатнім визначення такого відшкодування на рівні 3000 грн. Також відповідач не погоджується з розподілом судових витрат, оскільки не додержаний принцип пропорційності та не враховані витрати понесені відповідачем.

З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог /т.3 а.с.128-135/.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року приблизно о 14 год. 35 хв. в м. Вишгород по вул. Шолуденка-Кірова, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, під час руху не дотрималась безпечної дистанції до автомобіля «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в наслідок чого допустила зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Вказані обставини встановлені постановою Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року, якою винною у скоєнні ДТП від 30 жовтня 2015 року визнано водія автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн /т.1 а.с.9/.

Відповідно до звіту №10/11-ТЗ від 17 листопада 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , на дату оцінки складає 231090, 65 грн, а ринкова вартість «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 216452, 35 грн. Вартість транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП, на дату оцінки складає 84709, 05 грн /т.1 а.с.11-46/. Вартість проведення вказаного автотоварознавчого дослідження склала 1400,00 грн /т.1 а.с.47-49/.

Відповідно до висновку комісійної судової автотоварознавчої експертизи №15910/16-54 від 24 квітня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка мала місце 30 жовтня 2015 року в м. Вишгород по вул. Шолуденко - Кірова, станом на дату ДТП складала: 186734,72 грн та ринкова вартість аварійно пошкодженого транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , (ринкова вартість автомобіля після пошкодження) внаслідок ДТП, яка мала місце 30 жовтня 2015 року в м. Вишгород по вул. Шолуденко - Кірова, станом на дату ДТП складала: 74693,90 грн /т.1 а.с.132-157/.

Згідно інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , в період з 02 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року була застрахована ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АІ/2632847 /т.1 а.с.99, т.3 а.с.64/.

Згідно наданого ОСОБА_1 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5587487 від 10 червня 2015 року, її цивільно-правова відповідальність у період з 29 жовтня 2015 року по 28 жовтня 2016 року була застрахована ПрАТ «СК «Україна». В полісі визначений забезпечений транспортний засіб «VOLKSWAGEN TOUREG», д.н.з. НОМЕР_1 /т.1 а.с.77/.

Згідно інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, на підставі полісу №АІ/5587487, діючого станом на 30 жовтня 2015 року, ПрАТ «СК «Україна» застраховано цивільно-правову відповідальність власника саме автомобіля «БМВ 518» д.н.з. НОМЕР_3 , страхувальник ОСОБА_4 /т.1 а.с.80, т.3 а.с.63/.

Як вбачається з листа МТСБУ №9-02/29562 від 12 жовтня 2020 року в ЦБД МТСБУ полісом №АІ/5587487 забезпечений інший транспортний засіб (автомобіль «БМВ 518» д.н.з. НОМЕР_3 ). Інформації про чинний на дату 30 жовтня 2015 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений щодо забезпечення автомобілю «VOLKSWAGEN TOUAREG», д.н.з. НОМЕР_1 , VІN-код НОМЕР_4 , не виявлено /т.3 а.с.62/.

У листі №9-02/26779 від 18 вересня 2020 року МТСБУ роз`яснило, що відповідно до розділу II Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ), затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року №566 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 року за №691/17986, інформація про укладені договори ОСЦПВВНТЗ вноситься до ЦБД МТСБУ виключно страховими компаніями. Тобто, наявність або відсутність та зміст відповідної інформації в ЦБД МТСБУ згідно законодавства є сферою відповідальності страховика.

До ЦБД МТСБУ страховиком ПрАТ «СК «Україна» 16 жовтня 2015 року внесено інформацію про укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/5587487 щодо забезпечення автомобілю БМВ 518, VIN-код НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_3 . Страховиком вказано, що договір страхування укладений 29 квітня 2015 року на період з 30 квітня 2015 року по 29 квітня 2016 року. За зазначеним договором страхування вимог потерпілих внаслідок ДТП в ЦБД МТСБУ не зафіксовано.

Згідно з інформацією отриманою з Центральної бази даних, ані ОСОБА_2 , ані будь хто в її інтересах не зверталися до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

Також МТСБУ повідомило, що страховик ПрАТ «СК «Україна» позбавлений членства в МТСБУ з 01 липня 2015 року /т.3 а.с.48/.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В силу ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

В порядку ч. 1 ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Як передбачено п. 9 ч. 7 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є одним з видів обов`язкового страхування.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

В порядку ст.11 цього Закону страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Положеннями п. а) ч.41.1. ст. 41 цього Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

В п.1.7 ст. 1 надано визначення поняття «забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована».

Відповідно до п. 1.2. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року №566 метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням.

В порядку п. 2.1 розділу 2 цього Положення страховики - члени МТСБУ в обов'язковому порядку здійснюють збір та постачання до бази даних МТСБУ відомості, зокрема, про укладені та достроково припинені внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та видані до них спец знаки.

Повнота даних перевіряється МТСБУ шляхом проведення звірки програмними засобами бази даних МТСБУ звітних даних страховика щодо здійснення страхової діяльності, що складаються та подаються відповідно до порядку та за формами, визначеними Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з аналогічною інформацією, отриманою з бази даних МТСБУ, не рідше одного разу на квартал (абз.2 п.2.4 цього Положення).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ст.102 ЦПК України визначені вимоги до висновку експерта. Зокрема у ч. 3 визначено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи, а у ч. 7 визначено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

В порядку ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц викладений правовий висновок, що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У Постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у даній справі суд касаційної інстанції також вказав на необхідність додержання вказаних правових позицій та вказав на те, що вирішуючи спір про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, з відповідача ОСОБА_1 , суди не встановили чи була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, не зважаючи на те, що страхова компанія була залучена як третя особа. Хоча для вирішення питання про наявність підстав для відшкодування шкоди відповідачем, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, правове значення має чи виник у страховика обов`язок з виплати страхового відшкодування та чи отримав позивач страхове відшкодування від страхової компанії.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу на положення підпункту а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

З наведених обставин справи вибачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 30 жовтня 2015 року, за участю сторін у справі та наявності вини відповідача у ній.

Також встановлено, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень, вказане не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до висновку комісійної судової автотоварознавчої експертизи №15910/16-54 від 24 квітня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка мала місце 30 жовтня 2015 року в м. Вишгород по вул. Шолуденко - Кірова, станом на дату ДТП складала: 186734,72 грн та ринкова вартість аварійно пошкодженого транспортного засобу «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_2 , (ринкова вартість автомобіля після пошкодження) внаслідок ДТП, яка мала місце 30 жовтня 2015 року в м. Вишгород по вул. Шолуденко - Кірова, станом на дату ДТП складала: 74693,90 грн /т.1 а.с.132-157/.

Вказаний висновок принятий до уваги судом першої інстанції, як такий що є найбільш об`єктивним, науково обґрунтованим та вмотивованим й сумнівів у суду не викликає. Апеляційна скарга відповідача не містить доводів на його спростування, не вбачає підстав для його відхилення і колегія суддів апеляційного суду, так як вказаний висновок складений на виконання ухвали суду та у відповідності до вимог чинного законодавства. А отже визначений судом першої інстанції розмір матеріального збитку в сумі 112040,82 грн, який становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди в розмірі відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Вирішуючи питання щодо застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що даний Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

За твердженням відповідача її відповідальність була застрахована. Згідно наданого нею полісу №АІ/5587487 від 10 червня 2015 року, її цивільно-правова відповідальність у період з 29 жовтня 2015 року по 28 жовтня 2016 року була застрахована ПрАТ «СК «Україна». Матеріали справи містять копію цього полісу, доводи апеляційної скарги про надання суду оригіналу цього полісу не підтверджуються.

Однак, згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, на підставі полісу №АІ/5587487, діючого станом на 30 жовтня 2015 року, ПрАТ «СК «Україна» застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «БМВ 518» д.н.з. НОМЕР_3 , страхувальник ОСОБА_4 . Тобто, цим полісом №АІ/5587487 забезпечено інший транспортний засіб, а не автомобіль яким заподіяно шкоду.

Згідно інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , в період з 02 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року була застрахована ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АІ/2632847 /т.1 а.с.99, т.3 а.с.64/. А інформації про чинний на дату 30 жовтня 2015 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений щодо забезпечення автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», д.н.з. НОМЕР_1 , VІN-код НОМЕР_4 , не виявлено /т.3 а.с.62/.

Таким чином станом на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 30 жовтня 2015 року договір укладений відповідачем з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» закінчив свою дію. А дія договору страхування укладеного з ПрАТ «СК «Україна» стороною відповідача належним чином не доведена.

Так, дійсно факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим полісом, що є формою договору страхування. Однак, договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Матеріали справи таких даних не містять. А інформація, що містяться в єдиній централізованій базі даних МТСБУ не підтверджує факт укладення договору страхування під таким номером з відповідачем. Вказана інформація підлягає перевірці МТСБУ, а отже її слід вважати достовірною.

За таких обставин слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі оригінал полісу АІ №558748, який повністю спростовується іншими зібраними у справі доказами, не може стати єдиною і достатньою підставою для покладання цивільної відповідальності на страховика.

Матеріали справи не містять даних і про те, що транспортний засіб позивача був забезпеченим транспортним засобом в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з інформацією отриманою з Центральної бази даних, ані ОСОБА_2 , ані будь хто в її інтересах не зверталися до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

У зв`язку з цим, положення підпункту а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не можуть бути застосовані до правовідносин у вказаній справі.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, відповідач несе відповідальність тільки поза межами страхового відшкодування колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

В апеляційній скарзі сторона відповідача вказує на те, що визначений позивачем і судом першої інстанції розмір моральної шкоди є завеликим, а тому виходячи з усталеної судової практики вважає достатнім визначення такого відшкодування на рівні 3000 грн.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В порядку п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже в силу наведених норм, враховуючи встановлені обставини пошкодження з вини відповідача майна належного позивачу, остання, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав за рахунок відповідача, яка є її заподіювачем.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначений ст. 3 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи моральну шкоду в сумі 10000,00 грн, судом першої інстанції дотримані вказані вище вимоги. А отже вказані доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.

Також відповідач не погоджується з розподілом судових витрат, посилаючись на не додержання принципу пропорційності та не врахування витрат понесених відповідачем.

Вирішуючи вказане питання суд першої інстанції виходив з того, що позивачем представлені документальні підтвердження понесених нею судових витрат, що згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи містять квитанцію про сплату позивачем судового збору в розмірі 1431,43 грн /т. 1 а.с.4/.

Позовні вимоги були заявлені на суму 131743,3 грн за заподіяну матеріальну шкоду і 10000,00 грн за заподіяну моральну шкоду.

Судом першої інстанції присуджено до стягнення 1214,40 грн судових витрат, що становить 84,84 %, від понесених судових витрат, в той час як задоволено 99,47 % позовних вимог. Однак, позивач рішення суду не оскаржує, а порушення прав позивача в цій частині не вбачається.

Твердження сторони відповідача про відсутність вирішення питання про компенсацію понесених нею витрат не приймаються до увагу апеляційного суду, з огляду на те, що судом врахований відсоток вимог у задоволенні яких відмовлено, а питання витрат відповідача на правничу допомогу не було поставлене відповідачем перед судом першої інстанції та не були надані відповідні докази.

Отже виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем обставин на які вона посилалась.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а в силу положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказів, правильно виходив із того, що заподіяна позивачу матеріальна та моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, відсутні підстави і для здійснення відповідачеві понесених нею витрат при звернені до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук