Справа № 577/5658/21
Провадження № 2/577/88/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Кузнєцової О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Гвинтове Буринського району Сумської області. ОСОБА_1 є власником будинку за адресою. АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.1983 року. В цьому будинку він проживав разом з дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 25.01.2003 року його син уклав шлюб з ОСОБА_5 і від спільного з нею життя має двох дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вся родина була зареєстрована в його будинку, як члени сім`ї власника житлового приміщення. Але сімейні відносини у сина з дружиною не склалися, їх шлюб був розірваний, колишня дружина сина разом з доньками стала жити в іншому місці, знявшись разом з молодшою донькою ОСОБА_7 з реєстрації у будинку. А ОСОБА_2 не знялася з реєстрації у будинку, так як їй необхідно було продовжити навчання. Фактично з 2018 року ОСОБА_2 проживає разом з матір`ю у АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 з позивачем ніяких відносин не підтримує, жодного разу за три роки у житловому приміщенні не з`являлася і втратила з житловим приміщенням будь - який зв`язок. Проте своєї реєстрації у будинку відповідачка до цього часу не скасувала і позивач вимушений оплачувати комунальні послуги за неї, що складає значну суму. Більше, ніж три роки відповідач у будинку не проживає, з ним відносин не підтримує, її майна у будинку не залишилося. Реєстрація відповідача за адресою житлового будинку, який належить позивачу, створює йому певні незручності та перешкоди в реалізації свого права як власника будинку, тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечує та пояснила, що дійсно батьки розлучилися в 2019 році. Після розлучення батьків залишилася проживати в будинку з батьком. Виїхала в зв`язку з навчанням в серпні 2020 року. Даний будинок є єдиним її місцем проживання.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

За змістом ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.04.1983 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 5,6).

Встановлено також, що онука позивача ОСОБА_2 з 2019 року не проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_3 . Відповідач не проживає за адресою АДРЕСА_4 з весни 2018 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_5 . Відповідач не проживає в спірному будинку близько двох років, часто буває по сусідству.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача. В 2019 році вона покинула чоловіка та переїхала жити до матері разом з дітьми. Дарина навчалася в школі. В червні 2020 року розлучилися офіційно, була домовленість з чоловіком, що ОСОБА_10 залишиться бути зареєстрованою. В серпні 2021 року чоловік одружився.

Крім того, судом встановлено, що між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачами житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі).

Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не довів поважності причин відсутності та непроживання його у спірному домоволодінні.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 2019 року не проживає у вказаному домоволодінні, так як проживає за іншою адресою, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем домоволодінням позивача, реєстрація відповідача у спірному домоволодінні порушує права та законні інтереси позивача на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження майном, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, 72, 156 ЖК України, ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 25 вересня 2000 року Конотопським МВ УМВС України в Сумській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 11 січня 2018 року органом № 5917, РНОКПП: НОМЕР_4 ) такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_6 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Буток Т. А.