Справа № 446/2545/20 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/3517/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Приватного підприємства Приватна агрофірма "Надбужжя" адвоката Думич Іванни Іванівни на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства Приватна агрофірма "Надбужжя" про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

в грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Приватного підприємства Приватна агрофірма "Надбужжя" на його користь матеріальні збитки в розмірі 175 891,00 грн, визначити порядок і спосіб виконання рішення суду шляхом визнання за позивачем права власності на 45/100 частин будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить Приватному підприємству Приватна агрофірма "Надбужжя" в рахунок погашення завданих матеріальних збитків в розмірі 175 891,00 грн.

Позов мотивовано тим, що позивачу на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на будівлі належить квартира АДРЕСА_2 , що знаходиться у будинку, який складається з двох поверхів, належна позивачу частина будинковолодіння знаходиться на другому поверсі, перший поверх перебуває на балансі ПАФ «Надбужжя».

Так як ПАФ «Надбужжя» не вчиняло жодний дій щодо належного утримання першого поверху вищевказаної будівлі, а з часу будівництва будівлі до часу виконання ремонтно-будівельних робіт минуло 66 років, що значно перевищує термін експлуатації усіх конструктивних елементів, передбачених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, будівля вимагала проведення негайного капітального ремонту.

Позивач був вимушений здійснити відповідні ремонтно-будівельні роботи, оскільки будинок перебував у незадовільному стані, без проведення ремонтних робіт експлуатація будинку призвела б до повного руйнування будинку в цілому.

Внаслідок порушення ПАФ «Надбужжя» Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та бездіяльності відповідача, позивачем вимушено понесено значні витрати на капітальний ремонт будівлі, тому він звернувся в суд за захистом своїх порушених та невизнаних прав у спосіб, визначений законами України, а саме: шляхом відшкодування матеріальних збитків.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного підприємства Приватна фірма «Надбужжя» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 175 891, 00 грн.

Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 листопада 2021 року позовну вимогу ОСОБА_1 до Приватного підприємства Приватна фірма "Надбужжя" про відшкодування збитків про визначення порядку і способу виконання рішення шляхом визнання за позивачем права власності на 45/100 частин в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить Приватному підприємству приватна агрофірма «Надбужжя» (ПАФ «Надбужжя») в рахунок погашення завданих позивачу матеріальних збитків в розмірі 175 891,00 грн за заявою представника позивача залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року, представник Приватного підприємства Приватна агрофірма "Надбужжя" адвокат Думич Іванни Іванівни оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, постановлене з грубим порушенням норм матеріального права та таким, що прийняте без врахування фактичних обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано правового висновку щодо самочинного, без згоди власника будинку та нежитлових приміщень, здійснення позивачем реконструкції та проведення капітальних робіт, проведення яких потребує відповідного проекту та дозвільних документів. Висновки судового експерта щодо незадовільного стану будівлі зроблено лише на припущеннях. На припущеннях ґрунтується і оскаржуване рішення, зокрема щодо висновків про те, що без проведення ремонтних робіт експлуатація будинку призвела б до повного його руйнування. Також судом не спростовано, що позивач повідомляв відповідача про необхідність проведення капітальних ремонтних робіт, не погоджував з ним проект реконструкції, самочинно здійснивши таку.

Просить рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 листопада 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

В лютому 2022 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли доповнення до апеляційної скарги, підписані представником відповідача адвокатом Думич І.І. 02 лютого 2022 року.

В лютому 2022 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Ухвала Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 листопада 2021 року в апеляційному порядку не оскаржується.

Оскільки дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач є власником половини будинковолодіння, а саме квартири АДРЕСА_3 .

Наведене підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлі виданим 20 березня 2001 року виконкомом Кам`янка-Бузької міської ради на підставі рішення виконкому Кам`янка-Бузької міської ради від 23 лютого 2001року, та записане в реєстрову книгу № 2 за реєстром № 166.

Відповідно до виписки з протоколу 1 зборів пайовиків ПАФ «Надбужжя» від 07 липня 2000 року було надано дозвіл ОСОБА_1 на приватизацію гуртожитку (другий поверх) в рахунок майнового паю. Зокрема, у виписці з протоколу вказано, що дане приміщення гуртожитку знаходиться у незадовільному стані, господарство не має коштів щоб відремонтувати його, ще рік чи два і воно зовсім буде непридатне для проживання.

Як вбачається з довідки - характеристики на 45/100 частин будівлі АДРЕСА_1 , яка видана 03 березня 2017 року КП ЛОР «Червоградське МБТІ» будівля 2-ох поверхова, загальною площею 232,5 м.кв., в тому числі площа по кв АДРЕСА_2 - 127,9 м. кв., 45/100 частин будівлі АДРЕСА_2 (літ. по плану «А-2» ) розміщені на 1 -му поверсі, і складається з 7-ми приміщень загальною площею 104,6 м.кв.

Висновком експерта № 05/20 складеним 30 березня 2020 року ТОВ «Гал-Світ» за результати проведення комплексного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження встановлено, що в 2018 в будинку в цілому (в т.ч. на рівні нежитлових приміщень першого поверху) за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 були проведенні наступні ремонтно-будівельні роботи: посилення цегляних стін металевими тяжами; укріплення розшарованої цегляної кладки шляхом ін`єктування сполучним розчином; утеплення фасадів піно полістирольними плитами товщиною 100мм; заміна зношених дерев`яних вікон виробами з металопластику.

Вартість виконання вказаних ремонтно-будівельних робіт, проведених ОСОБА_1 на рівні нежитлових приміщень першого поверху будівлі за адресою: АДРЕСА_1 на час виконання дослідження, становить 175 891 грн.

Проведення вищевказаних ремонтно-будівельних робіт було необхідним для припинення утворення тріщин та приведення характеристик будинку до вимог сучасних будівельних стандартів норм та правил. У випадку подальшої експлуатації будинку без проведення ремонтних робіт призвело б до погіршення стану будинку в цілому і в тому числі квартири АДРЕСА_2 .

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно пункту першого частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, за змістом цієї норми кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина перша, друга статті 614 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що «збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 704/962/17 (провадження № 61-47536св18) вказано, що «тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за цієї умови відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини».

За змістом статті 360 ЦК України кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети (див. постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц та від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, що переглядається судом першої інстанції встановлено, що відповідач, як співвласник будівлі, не здійснив необхідних витрат для її утримання у стані придатному для подальшого використання, і таке підтверджено висновком експерта №05/20 складеного 30 березня 2020 року, яким також підтверджено розмір заподіяних позивачу збитків, а відтак і склад цивільного правопорушення, а відповідач, як заподіювач шкоди, належними і допустимими доказами його не спростував, зокрема, самостійно не представив суду висновок експерта, як і не звертався до суду з клопотанням про призначення відповідної експертизи.

Доказів на спростування своєї вини у спричиненні позивачу збитків, як і їх розміру, до суду першої інстанції, не подав.

Не містить посилання на такі докази і подана відповідачем апеляційна скарга.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем здійснена самочинна реконструкції, як підстава для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів відхиляє як такі, що ґрунтуються на невірному тлумачення норм матеріального права, зокрема щодо обов`язку співвласника утримувати своє майно.

Наведені доводи, які є аналогічні доводам відзиву на позову заяву, вірно оцінено судом першої інстанції, та спростовано в оскаржуваному рішенні.

Під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції № 2) [ВП], § 41.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки її доводи вірних висновків суду не спростовують.

Щодо доповнення до апеляційної скарги.

Згідно з положенням частини першої статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що 10 серпня 2021 року судом першої інстанції проголошено вступну та резолютивну частину рішення, за участю, у тому числі, представників відповідача Думич І.І., Ріполовський І.І., а складання повного рішення відкладено на строк до 10 днів (а.с. 99 - 107).

Повний текст рішення виготовлено 25 серпня 2021 року (а.с. 108 115), який отримано представником відповідача безпосередньо в суді 30 серпня 2021 року (а.с. 117).

Апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 28 вересня 2021 року (а.с. 119 122).

Доповнення до апеляційної скарги подано засобами поштового зв`язку 02 лютого 2022 року, тобто з пропуском строку, визначеного статтею 364 ЦПК України, і таке не містить заяви про поновлення цього строку .

Враховуючи наведене, доповнення до апеляційної скарги слід залишити без розгляду.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 17 лютого 2022 року.

Керуючись статтями 126, 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

доповнення до апеляційної скарги представника Приватного підприємства Приватна агрофірма "Надбужжя" адвоката Думич Іванни Іванівни на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства Приватна агрофірма "Надбужжя" адвоката Думич Іванни Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року залишити без змін.?

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич