03.02.2022 р. смт. Веселе
Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про визнання його таким, що втратив право користуванням житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що йому на праві влаcності
належить житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 16.01.2012 р. та витягом про державну реєстрацію прав видане КП «Веселівське районне бюро технічної інвентаризації» від 17.01.2012 року номер витягу 32880929.
В належному йому на праві приватної власності житловому будинку зареєстрований його син ОСОБА_2 , що підтверджується копією домової книги та довідкою Веселівської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області від 09.09.2021 року № 1213.
Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Починаючи з 2015 року відповідач забрав свої речі і залишив житловий будинок у якому був зареєстрований та переїхав мешкати у невідомому мені напрямку, його місце перебування на цей час йому не відомо.
З того часу і по теперішній час відповідач у вищезазначеній квартирі зареєстрований, але не проживає, що підтверджується довідкою виданою депутатом Веселівської селищної ради О. Акімовим.
Ніякого майна відповідача в житловому будинку не залишилось, він не оплачує комунальні послуги та не несе ніяких витрат на утримання майна.
Сам факт реєстрації відповідача в належному йому на праві приватної житловому будинку порушує його права як її власника та створює для нього відповідні незручності, які обмежують його права вільного володіння, користування та розпорядження його майном, оскільки на цей час у нього виникла необхідність продати належний йому на праві приватної власності вищевказаний житловий будинок, але реєстрація відповідача у вищезазначеному будинку створює йому перешкоди у цьому, тому він змушений звернутися за захистом до суду.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач відзив на позов суду не надав.
Позивач звернулася в суд із заявою розглянути справу без його участі. Позов задовольнити. Судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви, залишити за ним.
Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик, який був опублікований на офіційному веб-порталі судової влади України: https:// court. gov. ua/ fair/sud0804, але в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, із заявою про відкладення судового розгляду не звертався, відзив на позов не подавав.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Суд встановив, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 16.01.2012 р. та витягом про державну реєстрацію прав видане КП «Веселівське районне бюро технічної інвентаризації» від 17.01.2012 року номер витягу 32880929 (а.с.8-9).
Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-V111 від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України.
Договір найму на проживання сторони не укладали.
Залишаючись зареєстрованими у будинку відповідач перешкоджає позивачеві належним чином користуватися і володіти вказаним будинком, чим порушує його права, як власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки, як вже зазначалося, на теперішній час відповідач не мешкає, не з`являється без поважних причин у будинку понад один рік, враховуючи положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, то вони в судовому порядку можу бути визнані такими, що втратили право користування житлом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Питання із судовими витратами у справі вирішити з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, а також думки позивача, який просить судові витрати залишити за ним.
На підставі ч. 2 ст. 11, ст.ст.3, 15, 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, керуючись ст. ст.1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 280-282, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні буд. АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, з врахуванням заяви позивача, залишити за ОСОБА_1 .
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складений 08.02.2022 р.
Суддя
Веселівського районного суду
Запорізької області А.О.Нагорний