Справа № 522/7018/21
Провадження № 2/522/1515/22
25 січня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання - Семешиної Л.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_4 , про визнання недійсними державної реєстрації права власності та договорів дарування,
До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними державної реєстрації права власності та договорів дарування.
Позовні вимоги обґрунтувала наступним, що вона, ОСОБА_1 , з 24.10.2006 року на підставі договору купівлі-продажу №8-5554 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . У подальшому, 16.07.2019 року, вона переоформила право власності на користь ОСОБА_4 . Вказувала, що у користуванні ОСОБА_1 знаходився сарай, розташований на при домовій території у палісаднику поруч із квартирою АДРЕСА_1 та у якому зберігалися будівельні матеріали.
Посилалась на те, що відповідно до Виписки з рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих №312 від 22.11.1990 року, ОСОБА_3 було відведено 30 кв.м земельної дільниці по Плоретарському бульвару,23, проте таке рішення виконкому Одеської міської ради від 22.11.1990 згідно відповіді Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради, №2887-11.1-31 від 30.07.2018 року, не існує. Під №312 від 20.09.1990 року зареєстровано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів «О создании штаба строительства больницы скорой медицинской помощи на VI ст. Черноморской дороги».
Посилалась на те, що реєстрація права власності здійснювалася на підставі технічного паспорта від 28.11.2017 року, виготовленого ТОВ «ПІВДЕНЬЖИТЛОБУД» на замовлення ОСОБА_3 , в якому зазначено, що гараж побудовано до 05.08.1992 р. та Довідки №03-07 від 07.12.2017 ТОВ «ПІВДЕНЬЖИТЛОБУД», відповідно до якої «…гараж по АДРЕСА_2 , площа змінена у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площ приміщень і не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією згідно пункту 2.3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Загальна площа складає 28,2 кв.м..», які на думку позивача є недійсними, оскільки будівництво гаражу не передбачено амністуванню від самочинного будівництва.
Незважаючи на неправомірність набуття права власності на підставі неіснуючих та недійсних документів, 16.03.2018 року ОСОБА_3 укладає договори дарування з ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.- 1/2 гаража оформлено договором дарування зареєстровано в реєстрі за №358, номер запису про право власності 25273745 та 1/2 гаража оформлено договором дарування зареєстровано в реєстрі за №355, номер запису про право власності 25273465.
За викладеного позивачка просила:
-визнати недійсною випису з рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся №312 від 22.11.1990 року про надання ОСОБА_3 30 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсною довідку №03-07 від 07.12.2017 року та технічний паспорт від 28.11.2017 року, виготовлені ТОВ «Південьжитлобуд» на замовлення ОСОБА_3 ;
- визнати недійсним та скасувати договори дарування за реєстраційними номерами №358 та №355 від 16.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частин гаража;
- вирішити питання про стягнення судових витрат.
Ухвалою суду від 11.05.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 31.05.2021 року.
Ухвалою суду від 13.05.2021 року було розглянуто та вирішено клопотання позивача, витребувано докази по справі, а саме:
1. у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни належним чином завірені копії справ із посвідчення:
- договору дарування від 16.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1/2 гаражу, зареєстрованого в реєстрі за № 358, номер запису про право власності 25273745;
- договору дарування від 16.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1/2 гаражу, зареєстрованого в реєстрі за № 355, номер запису про право власності 25273465;
Ухвалою суду від 13.05.2021 року було розглянуто та залишено без задоволення клопотання представника позивача про забезпечення позову.
У підготовчому засіданні 31.05.2021 року була присутня представник позивача - адвокат Лісовська М.М., надала суду клопотання, в якому просила залучити до участі у справі в якості 3-ої особи Одеську міську раду. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача, та згідно ст.54 ЦПК України залучив Одеську міську раду до участі у справі у якості 3-ої особи на боці позивача без самостійних вимог, і у зв`язку з зазначеним та невиконанням ухвали суду про витребування доказів і неявкою відповідачів, розгляд справи відкладено на 12.07.2021 року.
На виконання вимог ухвали суду від 13.05.2021 року, від приватного нотаріуса ОМНО Чередниченко Г.А. 04.06.2021 року до суду надійшли належним чином завірені копії справ договорів дарування часток гаражу від 16.03.2018 року за реєстровим №255 та від 16.03.2018 року за реєстровим №358, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.93-168).
У підготовчому засіданні 12.07.2021 року була присутня представник позивача - адвокат Лісовська М.М., інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися.
Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив: у зв`язку з неявкою відповідачів та 3-ої особи, а також зобов`язанням представника позивача надати копію договору купівлі-продажу ОСОБА_4 , з метою визначення необхідності залучення його до участі у справі, розгляд справи відкладено на 06.09.2021 року.
У підготовчому засіданні 06.09.2021 року була присутня представник позивача - адвокат Лісовська М.М., просила залучити до участі у справі у якості співвідповідача Виконавчий комітет Одеської міської ради.
Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
Суд протокольною ухвалою, враховуючи позовні вимоги, згідно ст.ст.48, 49, 51 ЦПК України, задовольнив клопотання представника позивача, та залучив до участі у справі у якості співвідповідача Виконавчий комітет ОМР, зобов`язав представника позивача викласти позов у новій редакції, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 04.10.2021 року.
09.09.2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лісовська М.М. надала суду позовну заяву у новій редакції (а.с.187-199).
У підготовче засідання призначене на 04.10.2021 року ОСОБА_1 не з`явилася, представник позивача - адвокат Лісовська М.М. надала суду заяву, в якій просила закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача.
Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано.
Ухвалою суду від 04.10.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 23.11.2021 року.
У зв`язку з неявкою відповідачів та третіх осіб, у присутності представника позивача, розгляд справи 23.11.2021 року був відкладений на 25.01.2022 року.
У судовому засіданні 25.01.2022 року була присутня представник позивача - Лісовська М.М. , яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. При цьому вона пояснила, що позивачка не є власником квартири АДРЕСА_1 , проте вона там залишається проживати. Також нею було визнано факт того, що спірний гараж було знесено ще в 2018р. , проте в майбутньому відповідач зможе на тому місці побудувати якусь будівлю.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи повідомлялись судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не сповістили, у встановлений судом строк відзиву на позов не надали.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, не поданням ними відзиву на позову, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Підставою для реєстрації права власності зазначено: виписку з рішення, серія та номер 312, виданий 22.11.1990 року, видавник виконавчий комітет Одеської міської ради депутатів трудящих; технічний паспорт серії та номер виданий 28.11.2017 року, видавник ТОВ «Південьжитлобуд».
У подальшому, 08.12.2017 року, державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігор Олександровичем було прийнято рішення №38610936 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.90) та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2017 року (а.с.91), за відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на гараж, заг.пл. 28,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці, заг.пл.30 кв.м..
Підставою для реєстрації права власності зазначено: виписку з рішення, серія та номер 312, виданий 22.11.1990 року, видавник виконавчий комітет Одеської міської ради депутатів трудящих; технічний паспорт серії та номер виданий 28.11.2017 року, видавник ТОВ «Південьжитлобуд»; довідка серія та номер 03-07, виданий 07.12.2017 року, видавник : ТОВ «Південьжитлобуд.
З витребуваної судом копії реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомості вбачається, що згідно копії технічного паспорту від 28.11.2017р., виготовленого ТОВ «Південьжитлобуд» на замовлення ОСОБА_3 (80-81), гараж літ. А побудовано до 05.08.1992 р. та відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за № 127, зареєстрованого в Мінюсті України 10.07.2001 року за № 582/5773 (із змінами та доповненнями) не є самочинним.
Згідно довідки № 03-07 від 07.12.2017 року ТОВ «ПІВДЕНЬЖИТЛОБУД» (а.с.26), згідно проведеної технічної інвентаризації гаражу по АДРЕСА_2 , площа змінена у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площ приміщень і не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією згідно пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Загальна площа складає 28,2 кв.м.
Між тим, із відповіді Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради, №2887-11.1-31 від 30.07.2018 року, наданої старшому слідчому відділу Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Балабан С.П. (а.с.30) та № 1319-11.1-34 від 24.03.2020 року, наданої адвокату Лісовській М.М. (а.с.31), рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих №312 від 22.11.1990 року «Про надання ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 30 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 » не існує. Під №312 від 20.09.1990 року зареєстровано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів «О создании штаба строительства больницы скорой медицинской помощи на VI ст.Черноморской дороги» (а.с.32).
У подальшому, 16 березня 2018 року, ОСОБА_3 за договорами дарування, посвідченими приватним нотаріусом ОМНО Чередниченко Г.А., зареєстрованими у реєстрі за № 355 та №358, подарував ОСОБА_2 по 1/2 частці гаражу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , заг.пл.28,2 кв.м., що розташований на земельній ділянці, заг.пл.30 кв.м. (а.с.94, 131).
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на неправомірність реєстрації права власності на гараж за ОСОБА_3 та у подальшому- ОСОБА_2 , оскільки воно було здійснено на підставі недійсних документів.
Вирішуючи справу суд виходить із наступного.
Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема можливо шляхом визнання правочину недійсним;
Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.
Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відповідна правова позиція викладена ВС у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 192/2761/14.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.
Недійсними правочинами є дії суб`єктів цивільного права, що спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, але не породжують бажані сторонами юридичні результати внаслідок невідповідності вчинених дій вимогам закону.
Таким чином, недійсність правочину є наслідком того, що дія, яка ззовні нагадує правочин, за своєю суттю не відповідає вимогам, що висуваються до юридичного факту, який кваліфікується як правочин. З іншого боку, такий правочин не є й юридично байдужим фактом, бо з його укладенням закон пов`язує виникнення для сторін певних наслідків (хоч і не тих, яких бажали сторони: повернення отриманого майна, виникнення обов`язку компенсації збитків тощо).
Загальною-підставою визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону. Це загальне правило конкретизоване в спеціальних нормах, що закріплюють особливі підстави і конкретні наслідки визнання правочинів недійсними.
Говорячи про конкретні підстави визнання правочину недійсним, слід зазначити, що його недійсність зумовлюється наявністю дефектів ознак або елементів правочину, недотриманням вимог, необхідних для чинності правочину (ст. 203, 215 ЦК).
Зокрема, це можуть бути: 1) дефекти суб`єктного складу (укладення правочину особою, що не має необхідного обсягу дієздатності - правочин здатності); 2) дефекти волі (невідповідність волі та волевиявлення); 3) дефекти (недотримання) форми; 4) дефекти (незаконність і/або аморальність) змісту та порядку укладення правочину.
Наявність цих дефектів тягне за собою недійсність правочину.
У судовій практиці України, зокрема Верховного суду, екстрапольований підхід недійсності правочину до інших рішень, актів юридичних осіб, державної влади за аналогією із правочином.
Суть вказаного підходу зводиться до наступного, визнання актів органів юридичної особи, інших документів не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Захист можливий за умови, якщо права, свободи та інтереси дійсно порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про визнання недійсним технічного паспорту в даному випадку з формальних підстав не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.
Також використання конструкції недійсності не повинно створювати певну преюдицію для вирішення іншого (прихованого) спору. Конструкція недійсності орієнтована на те, щоб створювати ефективний механізм для захисту прав та інтересів. Для цивільного обороту не є самоціллю недійсність, певні порушення можуть мати місце, але можливе релевантне ставлення з боку держави, якщо це не зачіпає права та інтереси інших учасників цивільного обороту.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, суд вбачає, що довідка від 07.12.2017 року №03-07 не є правочином та не породжує набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Остання має лише інформативний характер. Отже, вимоги про визнання даної довідки недійсним є такими, що не відповідають положенням чинного законодавства та не є належним способом захисту прав та інтересів. , у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Окрім того, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 21.06.2016 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Шепелюк Р.Ю., зареєстрованим у реєстрі за № 833, позивачка відчужила належну їй квартиру АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 (а.с.177).
У свою чергу, ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу 16.07.2019р., посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Борисовою Н.В., зареєстрованим у реєстрі за №858, відчужила вказану квартиру на користь ОСОБА_4 (а.с.178), що підтверджується також інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав від 14.04.2021 р. (а.с.13).
Отже, фактично з 21.06.2016 року позивачка не є власником квартири АДРЕСА_1 . Таким чином не вбачається порушення прав власності позивачки.
При цьому, земельна ділянка, на якій був розташований спірний гараж, належить до комунальної власності.
Правом на звернення до суду за захистом особа наділена в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен установити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення / підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється під час розгляду справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 233/3516/18-ц.
Зважаючи на те, що позивачка вже не власником квартири в дворі, де був розташований спірний гараж, і те що предмету спору на час подачі позову та розгляду справи не існує, бо був знесений, а також останньою не надано доказів того, що реєстрація права власності за первісним відповідачем та у подальшому за ОСОБА_2 порушує її законні права та інтереси, та яким саме чином існує таке порушення не доведено, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались в позові, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ..
У порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст.11, 15,16, 202, 203, 215-216, 228, 317, 321, 328, 716-717 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.1, 3-13, 23, 42, 43, 48, 49, 58, 64, 76-81, 83, 89, 95, 133,141, 174, 209-211, ч.4 ст.223, 227-229, 234, 235, 242, 244, 246- 248, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_4 , про визнання недійсними державної реєстрації права власності та договорів дарування - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текс рішення суду складено 01.02.2022 року.

Суддя: Домусчі Л.В.