ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 519/646/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3230/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 14 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Барановської З.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.2-4).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 21 серпня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 21 600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 21 червня 2018 року має заборгованість у розмірі 26912,41 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом 10 517,42 грн.;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 13 837,26 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 800 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500 грн.;

- штраф (процентна складова) 1 257,73 грн.

Зазначену суму заборгованості банк просив суд стягнути з відповідача та судові витрати (а.с.2-4).

Справа розглянута у заочному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 14 квітня 2021 року позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором у розмірі 10 517,42 грн та судовий збір в сумі 1 762 грн. (а.с.116-120).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту у сумі 10 517,42 грн., що фактично отримані відповідачкою та не повернуті банку.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, комісією, суд виходив з того, що в підписаній відповідачем анкеті-заяві не міститься умов про нарахування відсотків, пені, комісії, а надані суду Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів не прийняті судом до уваги, оскільки не підписані відповідачем. Відносно стягнення штрафів на підставі п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що зазначені позивачем підстави для стягнення штрафу не передбачені ст.549 ЦК України та дійшов висновку, що зазначені у вказаному пункті Умов та правил надання банківських послуг умови договору є нікчемними, тому не створюють юридичних наслідків.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просила судскасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та неустойки, ухваливши в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін (а.с.146-151).

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором. Вказувала, що відповідачкою було підписано довідку про умови кредитування, в якій зазначена, крім іншого, базова відсоткова ставка за користування кредитом та порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір комісії тощо. Отже, сторонами погоджено всі істотні умови договору, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Зазначала, що у даній справі відповідачкою не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення чи неукладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору. Вказувала на безпідставність відмови суду у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 15 лютого 2022 року, будучі повідомленою про слухання справи, не з`явилась, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи у її відсутність (а.с.181-182,183).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника Яковлєву-Ангеловську О.А. в інтересах АТ КБ «Приватбанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в оскаржуваній частині зміні, з огляду на таке.

Аналіз доводів апеляційної скарги банка свідчить про те, що, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден з рішення лише в частині відмови у задоволених позовних вимог про стягнення процентів, пені/комісії та штрафів. Посилань на незаконність рішення суду в частині задоволених вимог (про стягнення тіла кредиту) апеляційна скарга не містить.

Отже, враховуючи часткове оскарження судового рішення, апеляційним судом у відповідності до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не переглядається.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом установлено, що 21 серпня 2007 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.9).

За змістом анкети-заяви ОСОБА_1 погодилася, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась з договором до його укладення, погодилася з його умовами.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання містить інформацію, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити кредитну картку «Універсальна», зазначивши в графі «Бажаний кредитний ліміт» суму 2 200 грн. У заяві визначено базову проценту ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору 1,9% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитись як шляхом внесення коштів на карту клієнта, так і списанням банком коштів з платіжної картки № НОМЕР_1 (яка була відкрита до моменту підписання вказаної заяви). Крім того, в анкеті-заяві наявна відмітка банку про отримання ОСОБА_1 картки № НОМЕР_2 , про що розписалась остання, та відкриття рахунку 05 квітня 2007 року (а.с.9 зворот).

Разом з анкетою заявою, 21 серпня 2007 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено тип картки; пільговий період, валюта карткового рахунку, базова відсоткова ставка на рівні 1,9 % в місяць; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що наступного за звітним, розмір комісії тощо (а.с.10).

З довідки банку на аркуші справи 69 встановлено, що старт карткового рахунку НОМЕР_3 здійснений 05 квітня 2007 року. В той же день встановлено кредитний ліміт на рівні 21 600 грн., який поступово зменшувався і станом на 10 січня 2020 року становив 0 грн. (а.с.69).

З виписки з рахунку вбачається, що ОСОБА_1 почала користуватись кредитним коштами 24 серпня 2007 року (тобто після підписання анкети-заяви від 21 серпня 2007 року).

За розрахунком заборгованості за договором № б/н від 21 серпня 2007 року,укладеного між банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 21 червня 2018 року наявназаборгованість у розмірі 26 912,41 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом 10 517,42 грн.;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 13 837,26 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 800 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500 грн.;

- штраф (процентна складова) 1 257,73 грн. (а.с.5-8).

На підтвердження позовних вимог банком також додані виписка з рахунку, Умови та правила надання банківських послуг (а.с.11-16,61-68).

У позовній заяві банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 912,41 грн. (а.с.2-4).

Саме вказані вимоги розглянуті судом 14 квітня 2021 року, в результаті чого винесено судове рішення, яке наразі частково оскаржено (а.с.116-120).

22 квітня 2021 року через засоби поштового зв`язку банк звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2007 року у розмірі 21 557,52 грн, з яких:

-заборгованість за тілом кредиту 10 517,42 грн;

-заборгованість за простроченими відсотками 4 891,84 грн;

-заборгованість з пені 6 148,26 грн (а.с.124).

Враховуючи положення ст.49 ЦПК України та з огляду на дати винесення оскаржуваного судового рішення та подачі заяви про зменшення позовних вимог, вказана заява не приймається судом до уваги.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.1056-1 ЦК України, в редакції що діяла на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

За нормою ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення відсотків, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в анкеті-заяві від 21 серпня 2007 року та у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 21 серпня 2007 року, яка підписана ОСОБА_1 , визначений розмір процентної ставки на рівні 1,9% в місяць (а.с.9,10).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути залишок заборгованості за відсотками, комісію/пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору, які суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування (зокрема, порядок нарахування відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом, пені).

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України (щодо договору приєднання), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 серпня 2007 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (20 липня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої щодо застосування норм права в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню, що зроблено судом першої інстанції.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору.

Тому витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 серпня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети.

Разом з тим, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, сторони обумовили у письмовому вигляді в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування від 21 серпня 2007 року, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки (а.с.9,10).

Встановивши, що на підтвердження укладеного кредитного договору банк надав заяву-анкету від 21 серпня 2007 року, довідки: про умови кредитування, про встановлення/зміни кредитного ліміту; виписку про рух коштів, за якою позичальник протягом спірного періоду активно використовувала отримані від банку гроші та здійснювала поповнення рахунку (зокрема в період з 24 серпня 2007 року по 18 вересня 2016 року), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про укладення сторонами кредитного договору від 21 серпня 2007 року, за яким банк надав, а позичальник отримав кредитні гроші та певний час користувався ними.

Підписавши довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідачка погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами, строк сплати щомісячних платежів, комісію тощо.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначив, що у заяві від 21 серпня 2007 року не вказана процентна ставка, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Однак, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та матеріалам справи, оскільки відповідно до заяви та довідки про умови кредитування від 21 серпня 2007 року сторони обумовили та погодили розмір відсоткової ставки, а саме 1,9 % на місяць (22,80 % річних) на залишок заборгованості (а.с.9-10).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при вирішенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки сторони погодили та досягли згоди з усіх істотних умов кредитування, що підписані особисто позичальником ОСОБА_1 21 серпня 2007 року (а.с.9,10).

Разом з тим, аналізуючи надані суду розрахунки заборгованості, вбачається, що процентна ставка встановлена на рівні 22,80 % річних була встановлена у період з 21 серпня 2007 року по 01 січня 2013 року, а з 01 січня 2013 року поступово підвищувалась. Так, з 01 січня 2013 року по 01 вересня 2014 року -30%, з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року 34,8%, з 01 квітня 2015 року по 21 червня 2018 року на протязі 43,20 % (а.с.5-8).

Отже майже в 2 рази банк підвищив відсотки у порівняні з відсотковою ставкою погодженою в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування від 21 серпня 2007 року. При цьому суду не надано належних та допустимих доказів погодження підвищення відсоткової ставки з позичальником.

Таким чином для розрахунку розміру процентів, що підлягали сплаті у вказаному періоді банком використано процентну, яка суперечить умовам укладеного між сторонами договору, зокрема процентній ставці, зазначеній в заяві та довідці від 21 серпня 2007 року.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку встановлено, що станом на 08 листопада 2013 року у відповідача відсутня заборгованість по поточній заборгованості та за відсотками. З 26 листопада 2013 року нараховувались відсотки та утворювався борг за несплату відсотків.

Таким чином розмір процентів за користування кредитними коштами за період з 26 листопада 2013 року по 21 червня 2018 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк», становить 546,69 грн, з розрахунку: 10 517,42 грн х 1,9%30 днів х 1 650 днів 10 444,01 грн, де: 10 517,42 грн - заборгованість ОСОБА_1 по кредиту, в період за користування яким підлягають стягненню проценти, 1,9% - базова процентна ставка за кредитним лімітом на місяць, 1 650 днів кількість днів у періоді з 26 листопада 2013 року по 21 червня 2018 року; 10 444,01 грн - розмір грошових коштів, зарахованих банком в рахунок погашення заборгованості по процентам у вказаний період (а.с.5-8).

Тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмір 546,69 грн.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 369/6441/20.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що встановлення неправильності розрахунку заборгованості, неточності нарахування заборгованості можливо лише за допомогою економічної експертизи, яка не проводилась і клопотання про її проведення відповідач не подавав, як і свій контррозрахунок, є необґрунтованими з огляд на таке.

У сенсі норм ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглянута у заочному порядку, відповідачка не подавала відзиву із запереченнями щодо позовних вимог або із визнанням таких вимог в порядку, передбаченому ст.ст. 178, 180 ЦПК України, а тому відсутні підстави стверджувати, що вона погодилась з позовом.

Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона, на яку покладено тягар доказування, стверджує, а інша сторона не надала заперечень.

Відсутність у матеріалах справи заперечень відповідачки проти заявлених до неї вимог не може свідчити про беззаперечне визнання останньою таких вимог.

Крім того, відповідач має процесуальний обов`язок спростувати юридичні факти щодо факту порушення умов договору кредиту та їх змісту, які перебувають в межах предмету доказування, лише у разі їх доведеності позивачем. При недоведеності цих юридичних фактів покладення на відповідача обов`язку їх спростування є надмірним процесуальним тягарем, який не відповідає принципу змагальності, передбаченому у ст. 12 ЦПК України.

Щодо стягнення неустойки колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що підставою відмови у їх стягненні є нікчемність п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, що зазначені банком підстави нарахування штрафу не передбачені ст.549 ЦК України з огляду на встановлення відсутності підпису відповідача на наданих суду Умовах та не прийняття їх до уваги як частини договору, що укладений між сторонами 21 серпня 2007 року.

Колегія суддів, аналізуючи надані суду заяву та довідку від 21 серпня 2007 року, встановила відсутність узгодження між сторонами умов нарахування та сплати неустойки, а отже і відсутні правові підстави для її стягнення з відповідача (а.с.9,10).

У позовній заяві та розрахунку заборгованість банк просив стягнути 800 грн заборгованість за пенею та комісією, однак не уточнено за що конкретно нарахована вказана заборгованість: за пеню чи за комісію. Правових підстав для стягнення пені з огляду на укладений між сторонами 21 серпня 2007 року договору не має. Відносно комісії, то комісія за обслуговування договору є незаконною, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 серпня 2020 року у справі N 641/11984/15-ц. При цьому, слід зазначити, що апеляційна скарга в прохальній частині містить вимогу банку щодо перегляду оскаржуваного судового рішення в частині неустойки, але обґрунтування доводів в цій частині апеляційна скарга не містить.

Щодо судових витрат

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати (зокрема судовий збір) у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

З огляду на:

- обсяг заявлених позовних вимог в оскаржуваній частині судового рішення у розмірі 16 394,99 грн. (12 837,26+800+500+1 257,73), що складає 100% заявлених вимог,

- розмір задоволених вимог 546,69 грн., що становить 3 % від заявлених вимог в оскаржуваній частині судового рішення (546,69 х100 : 16 394,99= 3),

то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 79,29 грн., що становить 3 % від 2 643 грн., сплачених позивачем у суді апеляційної інстанції, виходячи з такого розрахунку: 2 643 х 3 : 100 = 79,29 грн. (а.с.152).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції в оскаржуваній частині неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи і помилково ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками. В частині відмови у стягненні пені/комісії та штрафів колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині, але з підстав, що зазначені у цій постанові.

Доводи апеляційної скарги банка знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, унаслідок чого рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимогпро стягнення заборгованості за:

- пенею та комісією, штрафів підлягає зміні в мотивувальній частині з викладенням її в редакції цієї постанови;

- процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 14 квітня 2021 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею та комісією, штрафів змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 14 квітня 2021 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д, ) за кредитним договором б/н від 21 серпня 2007 року заборгованість за відсотками у розмірі 546,69 грн (п`ятсот сорок шість гривень шістдесят дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д, ) судовий збір у розмірі 79,29 грн. (сімдесят дев`ять гривень двадцять дев`ять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: