Дата документу 02.02.2022 Справа № 310/1733/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/1733/18Головуючий у 1-й інстанції Білоусова О.М. Повний текст рішення складено 07.07.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/112/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року у справі за позовом Бердянської окружної прокуратури, яка є правонаступником Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до ОСОБА_1 , третя особа Фермерське господарство «Мрія» про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Бердянська місцева прокуратура Запорізької області звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-6), в якому просила стягнути із ОСОБА_1 на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення у сумі 250000,00 грн.

В обґрунтування свого позову сторона позивача зазначала, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000893 внесеному до ЄРДР 04.03.2015 встановлено, що 29 вересня 2008 року між Запорізькій відділенням Укрдержфонду в особі директора ОСОБА_3 та ФГ «Мрія» в особі голови господарства ОСОБА_1 укладено договір № 27 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, згідно якого ФГ «Мрія» 29.09.2008 отримало фінансову підтримку на поворотній основі у сумі 150000,00 грн. для придбання техніки, обладнання, поновлення обігових коштів, виробництва та переробки сільськогосподарської продукції, що підтверджено платіжним дорученням № 33 від 29.09.2008.

Вказана фінансова підтримка була надано ФГ «Мрія» відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам, затвердженого Постановою КМУ №1102 від 25.08.2004.

Також у грудні 2008 року ОСОБА_1 достовірно знаючи, що у його фермерського господарства є заборгованість перед Укрдержфондом, згідно договору № 27 від 29.09.2008, а також знаючи, що підставою для отримання поворотної фінансової допомоги фермерським господарствам, відповідно до постанови КМУ від 25.08.2004 року № 1102 є створення нового фермерського господарства у період становлення до трьох років та відсутність заборгованості перед Укрдержфондом, вирішив вплинути на свого сина ОСОБА_4 , вмовивши його звернутись до Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в якості голови фермерського господарства «Фаворит-Сад».

03.12.2018 ОСОБА_4 у Запорізькому відділенні Укрдержфонду власноручно заповнив та підписав бланк заявки на участь у конкурсі для отримання фінансової підтримки на поворотній основі і надав цю заявку та підготовлені ОСОБА_1 документи, визначені п. 8 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам, затвердженого Постановою КМУ №1102 від 25.08.2004, директору Запорізького відділення Укрдержфонду ОСОБА_5 .

В подальшому 25.12.2008 між ОСОБА_4 та Запорізьким відділенням Укрдержфонду підписано договір № 39 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 25.12.2008, згідно якого ФГ «Фаворит-Сад» отримало від Запорізького відділення Укрдержфонду фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі у сумі 150000,00 грн. для виробництва, переробки і збуту виробленої продукції, провадження виробничої діяльності. Відповідно до п. 3.4.2. цього Договору вказану фінансову підтримку ФГ «Фаворит-Сад» повинно повернути до 01.12.2013 Запорізькому відділення Укрдержфонду.

29.12.2008 ОСОБА_1 надав вказівку своєму сину ОСОБА_4 щодо перерахування отриманих грошових коштів фінансової підтримки в сумі 150000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий для обслуговування ФОП ОСОБА_6 у Запорізькій обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» в якості оплати за соняшник, мінеральні добрива, дизпаливо, які фактично були використані не за цільовим призначенням для господарської діяльності ФГ «Мрія».

16.01.2009 відповідно до умов п. 3.1.3. вказаного договору № 39 від 25.12.2008, між Запорізькій відділенням Укрдержфонду та ФГ «Мрія» в особі голови фермерського господарства ОСОБА_1 укладено договір застави до договору № 39 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 25.12.2008, згідно із яким ФГ «Мрія» виступило майновим поручителем ФГ «Фаворит-Сад».

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 незаконно використав кошти в сумі150000,00 грн., отримані в якості фінансової підтримки ФГ «Фаворит-Сад», які до цього часу не повернуті Запорізькому відділенню Укрдержфонду, чим спричинив тяжкі наслідки державі.

Крім того, на початку серпня 2009 року, ОСОБА_1 , з метою заволодіння бюджетними коштами ОСОБА_7 , знаходячись в місті Бердянськ, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою відведення від себе підозри у вчинені злочину, розповів дружині ОСОБА_8 про свої наміри щодо відкриття та реєстрації на неї фермерського господарства «Знага» (далі ФГ «Знага»), з метою ведення фермерського господарства та отримання прибутку, при цьому ОСОБА_8 буде лише головою фермерського господарства, а ОСОБА_1 буде фактично займатися господарською діяльністю, пов`язаною із виробництвом, переробкою та збутом сільськогосподарської продукції. На що, ОСОБА_8 , не розуміючи протиправний характер намірів та дій ОСОБА_1 , погодилась.

В подальшому, ОСОБА_1 , продовжуючи свої злочинні дії, підготував всі необхідні документи для реєстрації фермерського господарства, які через ОСОБА_8 , подав до Бердянської районної державної адміністрації.

11.08.2009 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено фермерське господарство «Знага», якому присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 36535503, та вчинено запис про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР за номером 0000483.

02.09.2009 ОСОБА_8 , будучи головою вищевказаного господарства, заповнила та підписала бланк заявки на участь у конкурсі для отримання фінансової підтримки на поворотній основі і надала цю заявку та підготовлені ОСОБА_1 документи, визначені п. 8 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам, затвердженого Постановою КМУ №1102 від 25.08.2004, директору Запорізького відділення Укрдержфонду Степановій JI.I.

В подальшому, 30.09.2009, між ОСОБА_8 та Запорізьким відділенням Укрдержфонду підписано договір № 13 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 30.09.2009, згідно якого ФГ «Знага» отримало від Запорізького відділення Укрдержфонду фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі у сумі 100000,00 грн. для виробництва, переробки і збуту виробленої продукції, провадження виробничої діяльності. Відповідно до п. 3.4.2. цього Договору вказану фінансову підтримку ФГ «Знага» повинно повернути до 31.12.2014 Запорізькому відділення Укрдержфонду.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_1 , надав вказівку своїй дружині ОСОБА_8 перерахувати отримані грошові кошти фінансової підтримки на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий для обслуговування ПП ОСОБА_9 у AT«Райффайзен Банк Аваль» у м. Київ для придбання сільськогосподарської техніки, а також на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий для обслуговування ФОП « ОСОБА_10 » у Запорізькій філії ПАТ «ВТБ Банк» за придбання мінерального добрива, а саме:

- 02.11.2009 грошові кошти в сумі 40000,00 грн. в якості оплати за зернометальник ОВС-25;

- 03.11.2009 грошові кошти в сумі 43000,00 грн. в якості оплати за зернометальник ЗМ-60А та ремонт зернометальника ЗМ-60А;

- 28.12.2009 грошові кошти в сумі 16976,00 грн. в якості оплати за мінеральні добрива.

Вказані сільськогосподарська техніка, добрива та залишок фінансової допомоги у розмірі 24 гривні фактично були використані не за цільовим призначенням, а для господарської діяльності ФГ «Мрія» та, згідно умов Договору № 13 від 30.09.2009, та не повернуті Запорізькому відділенню Укрдержфонду по теперішній час.

За результатами досудового розслідування ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.205, ч.2 ст.364 КК України.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 07.07.2016 у справі №310/3096/16-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 6800,00 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк один рік, за ч.2 ст.205 КК України визнано винним та звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Вирок Бердянського міськрайонного суду у справі №310/3096/16-к у кримінальному провадженні №0000893 набрав законної сили 09.08.2016.

Встановлено, що заборгованість за договором фінансової допомоги №27 від 29 вересня 2008 року між Запорізькій відділенням Укрдержфонду та ФГ «Мрія» стягнута за рішенням Господарського суду Одеської області від 03.09.2015 (справа №916/2752/15), яким частково задоволено позов прокурора Пологівського району про стягнення з ФГ «Мрія» на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, в особі Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств основного боргу в сумі 140000,00 грн., 3% річних у розмірі 5926,03 грн., індекс інфляції у розмірі 71337,97 грн.

В рамках досудового розслідування кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 було встановлено, що ФГ «Знага» та «Фаворит - сад» як юридичні особи припинили свою діяльність за рішенням засновників. Вказане підтверджується інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 заподіяв майнову шкоду Українському державному фонду підтримки фермерських господарств в особі Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств на загальну суму 250000,00 грн., що складається з фінансової допомоги в сумі 150000,00 грн. отриманої ОСОБА_1 на ФГ «Фаворит-сад» та 100000,00 грн. на ФГ «Знага», які на сьогодні не відшкодовані.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. При цьому матеріальна шкода відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених Законом. Це право передбачено також ст. 131-1 Конституції України.

Ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Незаконне отримання ОСОБА_1 250000 грн. коштів Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств є істотним порушенням інтересів держави, оскільки позбавили Український державний фонд підтримки фермерських господарств в особі його Запорізького відділення як розпорядника коштів надходження відповідних коштів до державного бюджету та можливості розпорядитися ними відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи нестачу бюджетних коштів та необхідність наповнення державного бюджету, Український державний фонд підтримки фермерських господарств в особі його Запорізького відділення повинен використовувати всі наявні матеріальні ресурси. Однак, з 04.03.2015 з часу внесення до ЄРДР відомостей про незаконне заволодіння коштами ОСОБА_1 по теперішній час Укрдерфондом не вжито жодних заходів до стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, листом від 24.05.2017 Запорізьке відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств повідомило прокуратуру, що не має фінансової можливості сплатити судовий збір за подання позову.

Таким чином, Український державний фонд підтримки фермерських господарств не належним чином здійснює захист інтересів держави, що дає право керівнику Бердянської місцевої прокуратури звернутись до суду із даним позовом.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Вірченко О.М. (т.с. 1 а.с. 38).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 44) відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

У травні 2018 року від керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області надійшла заява про забезпечення позову (т.с. 1 а.с. 59), в якому остання просила вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO NUBIRA, державний номерний знак НОМЕР_4 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_1 .

Ухвалою суду першої інстанції від 18 травня 2018 року (т.с. 1 а.с. 61) заяву керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області про забезпечення позову у цій справі задоволено.

Накладено арешт на транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO NUBIRA державний номерний знак НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 . свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 01 грудня 2017 року, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_1 .

Ухвалою суду першої інстанції здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження (т.с. 1 а.с. 72-73).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 92) залучено до участі у цій справі в якості третьої особи ФГ «Мрія».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року (т.с. 1 а.с. 115-117) в задоволенні позову керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області у цій справі відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2018 року у цій справі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Онищенко Е.А., судді Бєлка В.Ю., Воробйова І.А. т.с. 1 а.с. 170-176) апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області у цій справі задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року у цій справі скасовано, позов керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств у відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину в сумі 250000,00 грн., а також судові витрати в сумі 9375,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року (т.с. 1 а.с. 254-257) в порядку часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 197-201) рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у цій справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Білоусову О.М. (т.с. 2 а.с. 5).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 18-19) позовну заяву керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області повернуто останньому.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Кочеткова І.В., судді Дашковська А.В. та Кримська О.М. т.с. 2 а.с. 51-53;апеляційну скаргу прокуратури задоволено, ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2019 року у цій справі скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду першої інстанції від 27 травня 2021 року (т.с. 2 а.с. 161) клопотання Бердянської окружної прокуратури про процесуальне правонаступництво задоволено, залучено до участі у справі правонаступника позивача Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області Бердянську окружну прокуратуру Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року (т.с. 2 а.с. 70-73) позов прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Українського державного фонду підтримки фермерських господарств у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств () збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення у сумі 250000,00 грн.

Додатковим рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2021 року (т.с. 2 а.с. 177) стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3750,00 грн.

Учасниками цієї справи вказане додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку на теперішній час не оскаржується.

Не погоджуючись із зазначеним лише рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 186-192) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 195).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 212), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 213), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень), а також додаткової відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (т.с. 2 а.с. 229).

Сторона позивача подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с. 2 а.с. 230-238).

Третя особа - ФГ «Мрія» не скористалось своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду від 25 січня 2022 року (т.с. 2 а.с. 249) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дон В.О. (т.с. 2 а.с. 247).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 222-223, 225), у тому числі відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дон В.О. (т.с. 2 а.с. 193), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи, не з`явились, окрім представників сторін: відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дон В.О. (т.с. 2 а.с. 210) в режимі відеоконференції та прокурора Стешенко В.Є., про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дон В.О. (т.с. 2 а.с. 210) в режимі відеоконференції та прокурора Стешенко В.Є.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовими рішеннями є: …рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст.4,13,18,141,259,352,354 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.10.2018 року в задоволенні позову відмовлено, застосовано наслідки пропущення строків позовної давності (т. с. 1 а.с.115-117).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 року апеляційна скарга прокурора задоволена, рішення Бердянського міськрайонного суду від 26.10.2018 скасовано, прийнято постанову, якою позов прокурора задоволено (т. с. 1 а.с.170-176).

Постановою Касаційного цивільного суду від 28.08.2019 касаційна скарга ОСОБА_11 задоволена частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.10.2018 та постанову Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.с. 1 а.с.254-257).

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.09.2019 позов прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без руху (т.с. 2 а.с.6).

25.11.2019 ухвалою Бердянського міськрайонного суду позовну заяву прокурора повернуто позивачу (т.с. 2 а.с.18-19).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.02.2020 у цій справі вищезазначену ухвалу суду першої інстанції від 25.11.2019 скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи до суду першої інстанції (т.с. 2 а.с.51-53).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду від 07 липня 2016 ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 20-29) було визнано винним у скоєнні злочину за ч. 2 ст.364-1КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 6800,00 грн. грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк один рік; у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 205 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205 КК України у зв`язку із закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України.

Вироком встановлено, що 29 вересня 2008 між Запорізьким відділенням Укрдержфонду та ФГ «Мрія» в особі голови господарства ОСОБА_1 було укладено договір №27 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, згідно якого ФГ «Мрія» отримало фінансову підтримку на поворотній основі в сумі 150000,00 грн. для придбання техніки, обладнання, поновлення обігових коштів, виробництва та переробки сільськогосподарської продукції. В грудні 2008 року ОСОБА_1 достовірно знаючи, що у його фермерського господарства є заборгованість перед Укрдержфондом згідно договору від 29 вересня 2008 №27, а також знаючи, що підставою для отримання поворотної фінансової допомоги фермерським господарствам відповідно до постанови КМУ від 25серпня 2004 року №1102 є створення нового фермерського господарства у період становлення до трьох років та відсутність заборгованості перед Укрдержфондом, вирішив вплинути на свого сина ОСОБА_4 , вмовивши його звернутись до Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в якості голови фермерського господарства «Фаворит-Сад». 25 грудня 2008 між ОСОБА_4 Запорізьким відділенням Укрдержфонду було підписано договір № 39, згідно якого ФГ «Фаворит-Сад» отримало від Запорізького відділення Укрдержфонду фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі в сумі 150000,00 грн. для виробництва, переробки і збуту виробленої продукції, провадження виробничої діяльності. Відповідно доп.3.4.2. цього договору вказану фінансову підтримку ФГ «Фаворит-Сад» повинно повернути до 01 грудня 2013 Запорізькому відділенню Укрдержфонду. 29 грудня 2008 відповідач надав своєму сину вказівку щодо перерахування вказаних грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_10 в якості оплати за соняшник, мінеральні добрива, дизпаливо, які фактично були використані на за цільовим призначенням для господарської діяльності ФГ «Мрія». 16 січня 2009 відповідно до п. 3.1.3 договору № 39 Запорізьким відділенням Укрдержфонду та ФГ «Мрія» було укладено договір застави, згідно якому ФГ «Мрія» виступило майновим поручителем ФГ «Фаворит-Сад». До теперішнього часу незаконно використані кошти в сумі 150000,00 грн. відповідачем Запорізькому відділенню Укрдержфонду не повернуто. На початку серпня 2009 відповідач розповів дружині ОСОБА_8 про свої наміри щодо відкриття та реєстрації на неї ФГ «Знага», при цьому ОСОБА_12 буде лише головою фермерського господарства, а відповідач фактично займатиметься господарською діяльністю. 11 серпня 2009 ФГ «Знага» було зареєстроване. 30 вересня 2009 між ОСОБА_8 та Запорізьким відділенням Укрдержфонду було підписано договір № 13 про надання фінансової підтримки (допомоги), згідно якого ФГ «Знага» отримало фінансову підтримку в розмірі 100000,00 грн. для виробництва, переробки і збуту виробленої продукції, провадження виробничої діяльності і строком повернення до 31 грудня 2014, після чого ОСОБА_1 надав своїй дружині вказівку перерахувати отримані грошові кошти на рахунок, відкритий на ім`я ФОП ОСОБА_10 за придбання мінерального добрива та сільськогосподарської техніки. Вказані сільськогосподарська техніка, добрива та залишок фінансової допомоги в розмірі 24 грн. фактично були використані не за цільовим призначенням, а для господарської діяльності ФГ «Мрія» та не повернуті Запорізькому відділенню Укрдержфонду.

Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не було заявлено, питання про відшкодування потерпілому матеріальної шкоди не вирішувалось.

Згідно з договором про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 30 вересня 2009 року № 36 Запорізьке відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств надало ФГ «Знага» фінансову підтримку на поворотній основі в сумі 100000 грн. Згідно з п. 3.4.2, п. 4.1 вказаного договору фінансову підтримку було надано терміном до 31 грудня 2014 року. Розділом 5 договору передбачена відповідальність сторін, в тому числі за несвоєчасне виконання фермерським господарством обов`язку повернення суми допомоги (т.с.1 а.с. 11-12).

Додатковою угодою від 23 грудня 2010 року № 1 були внесені зміни до п. 3.4.2 вищевказаного договору та встановлено строки повернення коштів фінансової підтримки (допомоги) до 01 грудня 2011 року в сумі 25000 грн., до 01 грудня 2012 року в сумі 25000,00 грн., до 01 грудня 2013 року в сумі 25000,00 грн., до 30 вересня 2014 року в сумі 25000,00 грн. (т.с. 1 а.с. 13).

Відповідно до вироку Бердянського міськрайсуду від 07 липня 2016 року на підставі договору № 36 від 28.12.2008 ФГ «Фаворит-Сад» отримало від Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств фінансову підтримку (допомогу) в розмірі 150000,00 грн. Відповідно до п. 3.4.2 цього договору вказану фінансову підтримку ФГ «Фаворит-Сад» повинно повернути до 01 грудня 2013 року (т.с. 1 а.с. 22).

Вироком суду першої інстанції встановлено, що відповідачем було заподіяно Українському державному фонду підтримки фермерських господарств матеріальну шкоду в загальному розмірі 250000,00 грн. за договорами про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству за договорами від 25 грудня 2009 року № 39 та від 30 вересня 2009 року № 36.

Щодо заяви представника відповідача у суді першої інстанції про застосування наслідків пропущення строків позовної давності (т.с. 1 а.с. 81), суд першої інстанції правильно зазначав таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Фактично це строк для захисту порушеного права в судовому порядку.

Ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З зазначеного вбачається, що початок перебігу позовної давності це фактично момент виникнення в особи права на судовий позов.

П. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто він втілює «право на суд», яке, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розпочати провадження в суді за цивільним позовом та отримати його вирішення (наприклад, п. 25 рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», п. 50 рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п. 52 рішення у справі «Меньшакова проти України»).

Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», системного тлумачення ст. ст. 256, 261 ЦК України та ст. ст. 175, 185 ЦПК України, початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обидві обставини: і про порушення свого права, і про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Укрдержфонду до відповідача про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

У якості правової підстави для стягнення вказаних коштів у позові зазначено ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

Зі змісту положень ст. 1166 ЦК України відшкодування шкоди можливе за таких умов: завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; вина особи, яка завдала шкоду.

Зобов`язання у зв`язку з заподіянням шкоди виникає при наявності чотирьох умов. У сукупності всі вони складають «генеральний делікт», формула якого наступна: хто заподіяв іншому шкоду, зобов`язаний її відшкодувати. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, для звернення позивача до суду в питаннях стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, встановлюється строк в три роки, який повинен рахуватися з дня виявлення заподіяної шкоди, а саме з 18.04.2016 року, коли було повідомлено про підозру (т.с. 2 а.с. 99-117).

Що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 07.10.2015 року у постановах у справа № 916/3371/14 від 28.01.2015 року та № 5023/3993/12 (5023/9057/11).

Суд першої інстанції правильно встановив, що строк позовної давності позивачем на подачу вищезазначеного позову у цій справі не пропущено.

Згідно із ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 364-1 КК України вироком Бердянського міськрайонного суду від 07.07.2016 року.

На підставі вище зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов позивача у цій справі підлягає задоволенню.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що питання належності представництва прокурором інтересів держави в суді було досліджено під час ухвалення постанови Запорізького апеляційного суду від 19.02.2020 року, якою ухвалу Бердянського міськрайонного суду від 25.11.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи до суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 51-53).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

В силу вимог ст. 82 ч. 6 ЦПК України вищезазначений вирок суду в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 (копія т.с. 1 а.с. 20-29), який набрав законної сили, останнього визнано винним та звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205 КК України у зв`язку із закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав, є обов`язковим для суду, що розглядає дану справу про правові наслідки дій ОСОБА_1 , як особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі, у тому числі в частині, що прокурор мав право на подачу вищезазначеного позову від імені позивача, який є юридичною особою, в інтересах держави у цій справі та стороною позивача строк позовної давності на подачу вищезазначеного позову у цій справі не пропущений.

Так, помилковими є доводи апеляційної скарги сторони відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності взагалі та у тому числі з посиланням на ст. 265 ч. 2 ЦК України, що після набрання законної сили вироком відносно ОСОБА_1 09.08.2016 року пройшло вже більше, ніж 6 (шість) місяців до того, як прокурор у березні 2018 року подав вищезазначений позов до суду першої інстанції у цій справі (т.с. 1 а.с. 122).

Оскільки, за змістом ст. 265 ч. 2 ЦК України якщо суд лише залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності; якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Проте, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що цивільний позов про відшкодування шкоди до ОСОБА_1 у вищезазначеному кримінальному провадженні не заявлявся та не залишався без розгляду.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тому, ст. 265 ч. 2 ЦК України не може застосовуватись до правовідносин сторін у цій справі взагалі.

Суд першої інстанції також правильно відраховував у цій справі саме загальний (трирічний) строк позовної давності і саме з 18.04.2016 року, коли було повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вищезазначеному кримінальному провадженні (т.с. 2 а.с. 99-117).

Крім цього, чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції була постанова Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року (т.с. 2 а.с. 51-53) у цій справі, за змістом якої апеляційним судом було встановлено, що:

«…Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина четверта статті 42 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

В судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший третій частини четвертої статті 23 Закону).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з абзацом третім частини другої статті 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції не врахував, що прокурор звернувся до суду із позовом на захист інтересів Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, який протягом тривалого часу не вжив належних заходів до стягнення незаконно отриманих відповідачем внаслідок кримінального правопорушення чверті мільйона гривень бюджетних коштів.

З урахуванням обставин цієї справи, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зокрема порушення інтересів держави та неналежне здійснення компетентних органом захисту інтересів держави.

Вказана позиція відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Із урахуванням зазначеного, висновок суду першої інстанції щодо не наведення прокурором підстав для звернення до суду із цим позовом в інтересах є необґрунтованим…».

Крім того, помилковими є доводи апеляційної скарги сторони відповідача про те, що Український державний фонд підтримки фермерських господарств є державною компанією та що відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор не може представляти інтереси останнього.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до діючого на час спірних відносин Статуту Укрдержфонду, затвердженого наказом Мінагрополітики від 02.04.2004 року № 119, він є державною бюджетною установою та виконує функції держави з реалізації державної політики щодо підтримки становлення та розвитку фермерських господарств (п. п.1, 6 Статуту).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційним судом також встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, суд першої інстанції хоча й послався на ст. 141 ЦПК України в оскаржуваному рішенні, проте, фактично цим рішенням не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

У подальшому суд першої інстанції вирішив питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, додатковим рішенням від 15 липня 2021 року (т.с. 2 а.с. 177), проте останнє не було предметом апеляційного оскарження на час розгляду цієї справи апеляційним судом, та, відповідно, не було предметом апеляційного перегляду у цій справі, однак, може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками цієї справи у подальшому у встановленому законом порядку.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 10.02.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.