Справа №463/9896/21
Провадження №2/463/237/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

позивач через свого представника адвоката Цьвока Б.І., що діє на підставі ордеру серії ВС №1095064 від 3 вересня 2021 року, звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача, ОСОБА_2 , на її, ОСОБА_1 , користь 4 207 (чотирьох тисяч двісті семи) гривень 92 копійки понесених витрат на лікування, 30 000 (тридцяти тисяч) гривень моральної шкоди, а також 5 000 (п`яти тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Позов мотивує тим, що 17 березня 2021 року о 20 годині 30 хвилин у місті Львові на перехресті вулиць Дж.Вашингтоната-Хлібна ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_1 , яка знаходилась на пішохідному переході, внаслідок чого здійснив на неї наїзд, чим порушив вимоги п. 2.3 в, 18.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило технічні пошкодження транспортного засобу та завдало тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Постановою Личаківського районного суду м. Львова в справі № 463/4601/21 від 17 травня 2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Позивач зазнала матеріальних витрат на лікування в сумі 4207,92 гривень. Крім того, зазнала моральної шкоди, яка проявилась в отриманні негативних наслідків як під час дорожньо-транспортної пригоди так і після неї, зокрема отримала нервовий стрес, тілесні ушкодження, повинна було пройти курс лікування в тому числі стаціонарно, що вплинуло на її звичний спосіб життя. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України.

Позов на адресу суду надійшов 6 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року позов прийнято до розгляду відкрито провадження у справі та призначено таку в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача адвокат Цьвок Б.І. в судове засідання не з`явився, подав клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності сторони позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судові засідання 15 листопада 2021 року, 7 грудня 2021 року та 31 січня 2022 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2021 року о 20 годині 30 хвилин у місті Львові на перехресті вулиць Дж.Вашингтоната-Хлібна ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_1 , яка знаходилась на пішохідному переході, внаслідок чого здійснив на неї наїзд, чим порушив вимоги п. 2.3 в, 18.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило технічні пошкодження транспортного засобу та завдало тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Вказані обставини стверджуються постановою Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня року в справі № 463/4601/21 (а.с. 9) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97015953), яка не оскаржувалась та набрала законної сили.

Частина 2 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дані, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відсутні.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до положень частин 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З наданих стороною позивача медичних документів вбачається, що позивач проходила стаціонарне лікування з 17 по 23 березня 2021 року з діагнозом: струс головного мозку, забій м`яких тканин, підшкірна гематома тім`яної ділянки справа, забій м`яких тканин грудної клітки, забій тіла грудини, множинні підшкірні гематоми, забій садна обох гомілок (а.с. 10, 14-18).

З наданих стороною позивача фіскальних чеків вбачається, що позивач понесла витрати на лікування на суму 4207,92 гривень (а.с. 11-13).

Сторона відповідача будь-яких заперечень з приводу зазначеної суми матеріальних витрат позивача не подала, а тому суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 4207,92 гривень понесених позивачем витрат на лікування.

Щодо моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України).

Суд погоджується з доводами позивача, що їй спричинено моральну шкоду внаслідок вчинення щодо неї адміністративного правопорушення, що зумовило їй тілесні ушкодження та відчуття тривоги та неспокою (нервовий стрес), необхідність проходження лікування, зміни привичного способу життя, переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Сторона відповідача будь-яких заперечень з приводу зазначеної суми витрат на відшкодування моральної шкоди не подала, а тому суд вважає, що з відповідач в користь позивача слід стягнути 30000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 вказаної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відповідно до ч. 2 даної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому згідно з частинами 3-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім того при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Також у своїй постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 Верховний Суд зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Між позивачем і адвокатським бюро «Цьвок та Партнери» було укладено договір про надання правової допомоги № 21/04/02. Позивач понесла 5000 гривень витрат на правничу допомогу, що стверджується рахунком фактурою № 21/04/02/1 від 9 серпня 2021 року та меморіальним ордером № @2PL919003 від 10 серпня 2021 року, актом наданих послуг від 20 серпня 2021 року (а.с. 18-23). А тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 5000 гривень витрат на правничу допомогу.

Крім того, з відповідача в користь держави слід стягнути 908 гривень судового збору, оскільки позивач звільнення від сплати такого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4207 (чотири тисячі двісті сім) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки витрат на лікування, 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Стрепко Н.Л.