Провадження № 2/344/631/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 січня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 24.09.2007 укладено кредитний договір № 1613ру-07 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику (п.2.1) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 40000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 процентів річних та з кінцевім терміном погашення до 24.09.2022 року. З наявних документів кредитної справи вбачається, те що кредитні ресурси буж отримані ОСОБА_1 перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб укладено відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 19.04.1996. 12.07.2007 ОСОБА_1 заповнено по формі заяву на отримання кредиту та подано заяву банку про отримання кредитних ресурсів в сумі 40000 доларів США. В цій заяві ОСОБА_1 зазначено інформацію про дружину. Після укладання кредитного договору №1613ру-07 керівником Філії «Прикарпатське РУ» видано розпорядження на видачу кредиту. 25.09.2007 керівником Філії «Прикарпатське РУ» видано розпорядження на утримання комісії за розрахункове касове обслуговування при проведенні касових операцій. В свою чергу 25.09.2007 ОСОБА_1 сплачено комісію за касове обслуговування, що підтверджується квитанцією №14 на суму 2 020, 00 гривень. 25.09.2007 керівником Філії «Прикарпатське РУ» видано розпорядження на оприбуткування на позабалансовий рахунок №9898 кредитний договір №1613ру-07 та Договір застави від 24.09.2004 року та цього ж дня було видано розпорядження на оприбуткування застави на суму 252 500, 00 гривень. 24.02.2009 ОСОБА_1 надано Банку заяву про те, що він погоджується на передачу його інформації до Бюро кредитних історій. З метою забезпечення повернення кредитних коштів 25.09.2007 укладений іпотечний договір, зареєстрований під №Д-880. Відповідно до умов іпотечного договору укладеного між Банком та Іпотекодавцем - ОСОБА_4 (майновий поручитель), даний договір укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань, що виникли у позичальника - ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №1613ру-07 від 24.09.2004 року. 06/02/2013 №0737/02-02 Банком було направлено ОСОБА_1 нагадування про закінчення строку дії договору страхування. 06/02/2013 № 0738/02-02 Банком було направлено ОСОБА_1 нагадування про надання Банку інформацію про доходи за останні шість місяців. 21/03/2013 Банком за участі ОСОБА_1 було складено Акт перевірки наявності та стану предмету застави підписаний обома сторонами як представником Банка так і особисто ОСОБА_1 . Згідно зі статутною діяльністю Державної іпотечної установи з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року. Відповідно у Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги зазначено перелік фізичних осіб (боржників) по яких відбулось відступлення права вимоги іншому кредитору. Так, Відповідачі - ОСОБА_1 зазначений в Додатку №1 з порядковим номером №480. В підтвердження відступлення прав вимоги Державною іпотечною установою було направлено боржнику повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015 року №7186/11/2 для виконання свого обов`язку новому кредитору. Вказане повідомлення про відступлення права вимоги ОСОБА_1 отримано 22.10.2015 року, даний факт підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення трек-номер 021. Відповідно до листа АТ «Банк Фінанси та Кредит» № 3-242100/22658 від 23.11.2015 з переліком кредитів сума набутих Державною іпотечною установою вимог до ОСОБА_1 становить 559 384, 14 гривень. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №44763415 від 29.09.2015 року підтверджується запис про реєстрацію обтяження на підставі Іпотечного договору від 25.09.2007 та Договору відступлення права вимоги за Державною іпотечною установою. 12.02.2021 року Державною іпотечною установою було направлено ОСОБА_1 вимогу від 11.02.2021 року №513/15/3 про повне повернення заборгованості в сумі 1 050 150, 49 гривень. Отримання Кредиту відбувалось в період перебування в зареєстрованому шлюбі Відповідача-1 та Відповідача-2 Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї: 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За розрахунком позивача сума основного боргу - 559 384,14 гривень. Прострочені відсотки за користування кредитом -527 810, 01 гривень. Усього заборгованість складає 1 087194,15 гривень.

Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки б. 34, код ЄДРПОУ-33304730, загальну заборгованість в сумі 1 087 194,15 гривень, витрати по сплаті судового збору 16 307, 91 гривень.

Судом встановлено наступні обставини.

24.09.2007 укладено кредитний договір № 1613ру-07 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику (п.2.1) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 40000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 процентів річних та з кінцевім терміном погашення до 24.09.2022 року.

Позику отримано ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_2 , шлюб укладено відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 19.04.1996.

12.07.2007 ОСОБА_1 заповнено заяву на отримання кредиту та подано її банку про отримання кредитних ресурсів в сумі 40000 доларів США, а також зазначено інформацію про дружину.

25.09.2007 ОСОБА_1 сплачено комісію за касове обслуговування за квитанцією №14 на суму 2 020, 00 гривень.

З метою забезпечення повернення кредиту 25.09.2007 укладений іпотечний договір, під №Д-880, відповідно до умов іпотечного договору укладеного між Банком та Іпотекодавцем - ОСОБА_4 договір укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань, що виникли у позичальника - ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №1613ру-07 від 24.09.2004 року.

Позивачем з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року та відступлено право вимоги іншому кредитору. В підтвердження відступлення прав вимоги Державною іпотечною установою було направлено боржнику повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015 року №7186/11/2 для виконання обов`язку новому кредитору.

Повідомлення про відступлення права вимоги ОСОБА_1 отримано 22.10.2015 року, трек-номер 021.

Відповідно до листа АТ «Банк Фінанси та Кредит» № 3-242100/22658 від 23.11.2015 з переліком кредитів сума набутих Державною іпотечною установою вимог до ОСОБА_1 становить 559 384, 14 гривень.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №44763415 від 29.09.2015 року підтверджується запис про реєстрацію обтяження на підставі Іпотечного договору від 25.09.2007 та Договору відступлення права вимоги за Державною іпотечною установою.

12.02.2021 року Державною іпотечною установою було направлено ОСОБА_1 вимогу від 11.02.2021 року №513/15/3 про повне повернення заборгованості в сумі 1 050 150, 49 гривень.

За розрахунком позивача сума основного боргу - 559 384,14 гривень. Прострочені відсотки за користування кредитом -527 810, 01 гривень. Усього заборгованість складає 1 087194,15 гривень.

Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок : 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В п. 2 ст. 1047 ЦК України вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В п. 1 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідачі не подали суду будь-якого заперечення правових підстав позову, не подали розрахунку на спростування розрахунку позивача.

Отже позивачем доведено правові підстави його позову.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

стягнути солідарно з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки б. 34, код ЄДРПОУ-33304730, заборгованість в сумі 1 087 194,15 гривень, витрати по сплаті судового збору 16 307, 91 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Бородовський С.О.