Провадження № 4-с/752/62/22
У Х В А Л А

іменем України

02 лютого 2022 року року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ямборка Вячеслава Вячеславовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 (боржник), Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

встановив:

у лютому 2021 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ямборка В.В., в якій просив суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця Ямборко В.В. при складанні акту від 15.12.2021 року з залученням дружини боржника (можливо колишньої);

- зобов`язати державного виконавця Ямборко В.В. отримати інформацію з органів реєстрації актів цивільного стану про перебування боржника у шлюбі з ОСОБА_3 ;

- зобов`язати державного виконавця Ямборко В.В. виявити майно та грошові кошти, які перебувають у спільній власності боржника та ОСОБА_3 ;

- зобов`язати державного виконавця Ямборко В.В. вчинити дії, пов`язані з виконанням судового рішення за рахунок спільної сумісної власності боржника та ОСОБА_3 .

Свою скаргу мотивував тим, що 15.12.2021 року державним виконавцем Ямборко В.В. за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено відсутність боржника під час виходу за місцем його проживання, про що складено відповідний акт присутності понятих, одна з яких, з її слів, є колишньою дружиною боржника. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів, що підтверджують розлучення боржника та ОСОБА_3 . Однак, державний виконавець не здійснює заходів по встановленню перебування боржника у шлюбі з понятою ОСОБА_3 та виявлення їх спільного сумісного майна та коштів, які в установлений чинним законодавством спосіб можуть піти на погашення боргу.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року прийнято до провадження.

Учасники справи, котрі в установленому порядку повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяви по суті скарги не подали.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на виконанні в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 62065887 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва № 752/20273/17 від 17.03.2020 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 9 500,00 доларів США.

Як вбачається з листа УЗПВР у місті Києва ЦМУ МЮУ (м. Київ) від 01.02.2021 року № 3211/2-21, доданого ОСОБА_1 до скарги, згідно інформації, наданої Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 15.12.2020 року о 08.15 год. державним виконавцем Ямборко В.В. здійснено вихід за адресою, яка зазначена у виконавчому документів. За результатами встановлено, що боржник ОСОБА_2 відсутній за вказаною адресою, відсутнє будь-яке його майно, про що складено акт державного виконавця. Вказана інформація була повідомлена особою, яка відчинила двері квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , яка представилась як колишня дружина ОСОБА_2 , й була залучена як понята.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII).

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Понятими можуть бути будь-які дієздатні особи, які не мають особистої заінтересованості у вчиненні виконавчих дій і не пов`язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв`язками, а також підлеглі учасників виконавчого провадження. Кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути меншою ніж дві особи.

Понятий має право знати, для участі у провадженні яких виконавчих дій його запрошено, на підставі якого виконавчого документа вони провадяться, а також робити зауваження з приводу провадження виконавчих дій. Зауваження понятого підлягають занесенню до акта відповідної виконавчої дії.

Понятий зобов`язаний засвідчити факт, зміст і результати виконавчих дій, під час провадження яких він був присутній. Перед початком виконавчих дій виконавець роз`яснює понятим їхні права і обов`язки, про що зазначається в акті (ст. 22 Закону).

Невідповідності дій державного виконавця даним вимогам Закону судом не встановлено, скаржником доказами у розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не доведено. Матеріали скарги не містять доказів того, що понятими при складанні акту від 15.12.2021 року були особи, які мають особисту заінтересованість у вчиненні виконавчих дій і пов`язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв`язками, а також є підлеглими учасників виконавчого провадження.

Тому, суд не вбачає підстав для задоволення вимог скаржника в частині визнання протиправними дій державного виконавця Ямборко В.В. при складанні акту від 15.12.2021 року з залученням дружини боржника (можливо колишньої).

Згідно із ч. 1 ст. 19 вищевказаного Закону, сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання.

Також, звертаючись до суду, скаржник посилається на незгоду із бездіяльністю виконавця у виконавчому провадженні.

Спосіб захисту своїх прав, який в даному випадку обрав стягувач, також є загальними, адже стягувач просить визнати неправомірною бездіяльність виконавця у виконавчому провадженні та зобов`язати державного виконавця здійснити необхідні дії визначені Законом України «Про виконавче провадження» щодо звернення стягнення на майно боржника, зокрема, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, в порядку контролю за виконанням судових рішень суд може визнати лише конкретну бездіяльність виконавця неправомірною, тобто ту бездіяльність, яка стосується невчинення конкретної виконавчої дії в рамках виконавчого провадження.

Також, суд може зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) в конкретний та ефективний спосіб, тобто шляхом зобов`язання вчинити певну дію, розглянути певне клопотання тощо.

Згідно ст. ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження» в разі бездіяльності виконавця з приводу виконання конкретного виконавчого документа, стягувач має право звернутися до нього із клопотанням з приводу вчинення конкретних виконавчих дій, а виконавець буде зобов`язаний розглянути таке клопотання та повідомити про результати його розгляду стягувача.

При цьому стягувач має право з власної ініціативи надавати виконавцю додаткові матеріали та документи (наприклад, матеріали щодо наявності у боржника певного майна, рахунків тощо).

В разі ж, якщо стягувач вважатиме незаконним результат розгляду його клопотання або якщо стягувач не отримає будь-якої інформації з приводу результату розгляду клопотання, він має право оскаржити конкретне рішення, дію чи бездіяльність виконавця з приводу розгляду його клопотання до суду.

Саме такий порядок дій стягувача відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та може забезпечити ефективний захист прав стягувача у випадку бездіяльності виконавця з приводу виконання виконавчого документу.

Однак, скаржник не надав суду доказів звернення до виконавця із клопотаннями та матеріалами, але заявив вимоги щодо спонукання виконавця до виконання Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, в частині виконання рішення суду за рахунок коштів, що перебувають у спільній власності з дружиною.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що сторона скаржника не зверталась до державного виконавця із клопотаннями (заявами) про виконання судового рішення, зокрема, за рахунок коштів та майна, яке перебуває у спільній власності боржника та його дружини, відсутні дані щодо ігнорування таких звернень з боку державного виконавця, та останнім вживаються заходи, передбачені законом щодо належного виконання рішення суду, а відтак доводи скарги в цій частині є передчасними та недоведеними, в зв`язку з чим в задоволенні іншої частини слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

постановив:

у задоволенні скарги скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ямборка Вячеслава Вячеславовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 (боржник), Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко