Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1171/21

Провадження № 2/439/36/22

11 січня 2022 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого-судді Петейчука Б.М.,

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та штрафних санкцій за час невиконання рішення суду, ухвалив таке рішення.

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до Бродівського районного суду Львівської області із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2 , у якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 за час невиконання судового рішення, а саме: ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2009 року на користь ОСОБА_1 суму інфляційних нарахувань у розмірі 522 128 гривень 27 копійок та трьох відсотків річних у розмірі 76 708 гривень 60 копійок.

Стислий виклад позиції позивачки.

Позивачка зазначає, що 02 вересня 1984 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, а вже у 2004 році рішенням Бродівського районного суду Львівської області шлюб розірвано. За час шлюбу колишнім подружжям придбано майно, однак домовленості про поділ майна подружжя в добровільному порядку не досягнуто.

Позивачка вказує, що 05 жовтня 2006 року ухвалою Бродівського районного суду Львівської області затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якої ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання задовольнити майнові вимоги колишньої дружини, а саме: придбати (надати) їй двокімнатну благоустроєну квартиру або рівнозначне житло в цегляному будинку в місті Броди Львівської області у строк до 01 вересня 2007 року. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, жодного житла не придбав як і не сплатив жодної грошової компенсації за нього.

Позивачка зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди, ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2009 року змінено спосіб виконання судового рішення, а саме: ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2006 року, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 222 000 гривень 00 копійок грошової компенсації за таке житло.

Позивачка звертає увагу, що така сума обумовлена необхідністю іншим із подружжя отримати достатньо коштів для придбання ідентичного житла. Загальна площа нової благоустроєної двокімнатної квартири у місті Броди Львівської області за період 2009 року, у середньому становила 74 м2, із вартістю одного квадратного метра такого помешкання в розмірі 3 000 гривень (74 х 3000 = 222 000).

Позивачка вказує, що намагалась виконати судове рішення та стягнути з ОСОБА_2 вищевказані кошти. Як наслідок неодноразово оскаржувала дії державних виконавців, та вчинювала усі можливі дії для виконання судового рішення. Проте судове рішення виконано ОСОБА_2 тільки 07 травня 2021 року.

Позивачка стверджує, що за період починаючи із 2009 року по 2021 рік відбулося значне знецінення гривні та загалом підняття цін на ринку нерухомого майна. Відтак станом на момент із зверненням до суду із позовною заявою, позивачка позбавлена можливості придбати ідентичну нерухомість за отримані від виконання судового рішення грошові кошти у сумі 222 000 гривень 00 копійок. Тому позивачка вважає за необхідне здійснити нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних на грошове зобов`язання визначене ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2009 року.

На думку позивачки, лише у такому випадку можна відшкодувати матеріальні втрати від знецінення грошових коштів та отримання належної компенсації від боржника за користування грошовими коштами.

Заяви та клопотання, процесуальні дії у справі.

26 липня 2021 року - відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із моменту отримання ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву.

Відповідач під час підготовчого засідання заявив про неотримання копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, проси суд надати час для ознайомлення із такими процесуальними документами. Також наголосив суду на закінчення строку дії довіреності представлення інтересів позивачки - ОСОБА_1 її представником ОСОБА_3 .

Процесуальною ухвалою від 09 вересня 2021 року суд постановив надати відповідачу строк для ознайомлення із процесуальними документами та поданням відзиву на позовну заяву. Підготовче засідання відкласти.

Під час підготовчого засідання 18 жовтня 2021 року представником позивачки - адвокатом Івашковим Любомиром Володимировичем подано доказ на підтвердження права представлення інтересів позивачки у суді.

Ухвалою суду підготовче засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивачки - адвокат Івашків Любомир Володимирович під час судового засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Вважає, що невиконання грошового зобов`язання, яке покладене на ОСОБА_2 судовим рішенням, зумовлює право позивачки на стягнення інфляційних витрат та штрафних санкцій за увесь час невиконання такого грошового зобов`язання.

Відповідач під час судового засідання проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають реальним обставинам справи. Наголошує, що судове рішення від 30 жовтня 2009 року ним виконане у повному обсязі, а відтак відсутні жодні правові підстави для задоволення позовних вимог позивачки.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами по справі встановлено, що ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2006 року постановлено затвердити мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою: ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог та надалі майнових претензій щодо спільно нажитого майна. У свою чергу ОСОБА_2 зобов`язується надати (придбати) двокімнатну благоустроєну квартиру або рівнозначне житло у цегляному будинку в місті Броди Львівської області у строк до 01 вересня 2007 року (а.с. 11).

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2009 року змінено спосіб виконання судового рішення, а саме: ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2006 року про визнання мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Та постановлено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 222 000 гривень 00 копійок за непридбану благоустроєну двокімнатну квартиру (а.с. 12-13).

07 травня 2021 року ОСОБА_2 виконано зобов`язання зі сплати грошових коштів у сумі 222 000 гривень 00 копійок, про що свідчить сплата заборгованості за виконавчим провадженням ВП № 55588783 у сумі 248 600 гривень 00 копійок, що підтверджується відповіддю на заяву за № 470 від 07 липня 2021 року, яка складена приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим Андрієм Миколайовичем; меморіальним ордером за № 2PL183073 від 07 травня 2021 року (а.с. 14-15).

Окрім цього, суду надано письмовий Розрахунок позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та штрафних санкцій за невиконання судового рішення із якого вбачається, що сума інфляційних витрат та трьох відсотків річних за невиконання ОСОБА_2 судового рішення, а саме: ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2009 року, за період починаючи із 31 жовтня 2009 року по 07 травня 2021 року становить 598 836 гривень 87 копійок (із яких: 522 128 гривень 27 копійок - інфляційне збільшення; 76 708 гривень 60 копійок - штрафні санкції у вигляді трьох відсотків річних) (а.с. 16-18).

Водночас суд критично оцінює такі докази як: свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2002 року (а.с. 8) та судове рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9-10). Позаяк такі докази не містять жодної інформації щодо предмета доказування. Тому з огляду на імперативну норму частини 4 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, суд відхиляє такі докази у зв`язку із їх неналежністю.

Щодо строку позовної давності.

За нормативними правилами частини 3 статті 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акту, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин. Оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Під час судового засідання судом було з`ясовано чи не бажає відповідач - ОСОБА_2 заявити застосування до спірних правовідносин строку позовної давності у частині заявлених позовних вимог. На що відповідач зазначив, що він лише звертає увагу суду на те, що сплив строк дії Довіреності, яка видана ОСОБА_1 . Про застосування строку позовної давності не заявив.

Щодо стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

За нормативними правилами частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Нормою частини 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Нормативним приписом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Як вбачається із доказів по справі, відповідач - ОСОБА_2 мав грошове зобов`язання перед позивачкою - ОСОБА_1 за судовим рішенням, а саме: ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2009 року у розмірі 222 000 гривень 00 копійок. Таке судове рішення набрало законної сили та вже починаючи із 06 листопада 2009 року підлягало повному виконанню.

Водночас грошове зобов`язання за вищевказаним судовим рішенням було виконано ОСОБА_2 лише 07 травня 2021 року. Зважаючи на це, ОСОБА_2 допустив порушення виконання вказаного грошового зобов`язання. У зв`язку із чим у ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків, які передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

При цьому суд наголошує на тому, що ОСОБА_2 було достеменно відомо про наявність такого грошового зобов`язання. Про що свідчить як безпосередня участь відповідача у судових засіданнях щодо поділу спільного майна подружжя, затвердження мирової угоди щодо поділу спільного майна подружжя та безпосереднє отримання судового рішення про зміну способу виконання судового рішення, а саме: ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2006 року.

Більше того, ОСОБА_2 07 травня 2021 року сплатив грошові кошти за вищевказаним грошовим зобов`язанням, а отже був достеменно обізнаний про наявність виконавчого провадження щодо нього.

Як наслідок зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, протягом понад десяти років призвело до реального знецінення грошових коштів, стягнутих судовим рішенням. А отже ОСОБА_1 вправі вимагати від відповідача відшкодування встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних протягом строку невиконання грошового зобов`язання.

Водночас варто наголосити, що цивільне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Так само наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України компенсаційних механізмів. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК, суд виходить із того, що відповідачем не заперечено у жодному обсязі наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та штрафних санкцій у виді трьох відсотків річних у зв`язку із невиконанням судового рішення. Також відповідачем не надано власний розрахунок таких сум.

При проведенні розрахунку, суд виходить із того, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

Суд приходить до переконання, що наведений позивачкою розрахунок суми заборгованості є законний, обґрунтований і доводами скарги не оспорюється.

За таких обставин, суд, враховуючи доводи сторін по справі, приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення, а саме: у розмірі інфляційних нарахувань 522 128 гривень 27 копійок та у розмірі трьох відсотків річних 76 708 гривень 60 копійок.

Щодо стягнення судового збору.

За правилами частини 1-2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Нормою частини 1 статті 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Ціна позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та штрафних санкцій за час невиконання рішення суду становить 598 836 гривень 87 копійок.

Доказами по справі підтверджується, що позивачка сплатила судовий збір у розмірі 5 988 гривень 40 копійок (а.с. 1).

Виходячи із законодавчих приписів статті 141 ЦПК України, зважаючи на норму пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий за подання даного позову підлягав сплаті 5 988 гривень 37 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 необхідно пропорційно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 5 988 гривень 37 копійок за подання позовної заяви на рахунок ОСОБА_1 , що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доказами по справі встановлено, що 07 червня 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Івашків і Партнери» укладено договір про надання правової допомоги за № 2/06 (а.с. 21-22).

Пунктом 1.1 Розділу 1 вищевказаного договору передбачається, що Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

За змістом пункту 3.2 Розділу 3. Гонорар та порядок Розрахунків Договору, вартість надання правової допомоги вказаної в розділі 1 даного Договору, у межах правової допомоги в суді першої інстанції, становить 30 000 гривень 00 копійок, що сплачується клієнтом не пізніше як до моменту звернення до суду у справі.

ОСОБА_1 надано належним чином та у повному обсязі професійну правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та штрафних санкцій за час невиконання рішення суду. Про це свідчить наданий суду Акт прийому-передачі наданої правової допомоги за № 01-02/06/21 від 09 листопада 2021 року.

Дійсність понесення ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 гривень 00 копійок підтверджується квитанцією № 10-478236/1 від 10 червня 2021 року; рахунком № 01-02/06 від 07 червня 2021 року (а.с. 25-26).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що чинний ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат, а саме:

-дійсність;

-необхідність;

-розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із про надання правової допомоги за № 2/06 від 07 червня 2021 року, сторони узгодили між собою регулювання ціни договору з фіксованою ставкою надання послуг у розмірі 30 000 гривень 00 копійок.

У подальшому, року представником позивачки - адвокатом Івашковим Любомиром Володимировичем надано докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Такі докази надані до моменту виходу суду до нарадчої кімнати, що з огляду на статтю 141 Цивільного процесуального кодексу України повністю відповідає законодавчо встановленому терміну, протягом якого можна подати такі докази суду.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідачем у жодній мірі не заперечено щодо розміру понесених судових витрат позивачкою. Також відповідачем не ставився під сумнів обсяг наданий позивачці послуг із надання професійної правничої допомоги, а також співмірність останніх із предметом спору та вчиненням процесуальних дій адвокатом.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги представником позивача - адвокатом Івашковим Любомиром Володимировичем та витрати, які були понесені позивачкою за надання таких послуг, належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.

Відтак суд вважає, що фактично понесені судові витрати позивачкою за надану професійну правничу допомогу у даній цивільній справі - становлять 30 000 гривень 00 копійок.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у розмірі 30 000 гривень 00 копійок, що у повні мірі буде відповідати понесеним судовим витратам на професійну правничу допомогу позивачкою у зв`язку із розглядом даної цивільної справи.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 за час невиконання судового рішення, а саме: ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2009 року на користь ОСОБА_1 суму інфляційних нарахувань у розмірі 522 128 (п`ятсот двадцять дві тисячі сто двадцять вісім) гривень 27 копійок та трьох відсотків річних у розмірі 76 708 (сімдесят шість тисяч сімсот вісім) гривень 60 копійок, а всього стягнути: 598 836 гривень (п`ятсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 87 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі спати судового збору у розмірі 5 988 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) гривень 37 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20 січня 2022 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Б.М. Петейчук