Справа № 522/2771/16-ц
Провадження № 4-с/522/35/22
УХВАЛА

04 лютого 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондаря В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Бойко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни, за участі боржника : Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк»,

ВСТАНОВИВ:

До суду 28.01.2022 року надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни, за участі стягувача: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк», в якій заявник просить суд: визнати дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни щодо винесення нею 03.02.2020 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59434231 з підстав визначених п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірними; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 59434231 від 03.02.2020 р.; зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 59434231.

В обґрунтування поданої скарги зазначено, що дії держаного виконавця Кравчук Алли Сергіївни Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59434231 від 03.02.2021 є неправомірними та виконавче провадження повинно бути відновлено.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 04.02.2022 року.

У судове засідання 04.02.2022 року з`явились представники заявника, інші учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Стаття 447 ЦПК України визначає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про часткове задоволення скарги, з огляду на наступне.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (державний виконавець Кравчук А.С.) знаходилось виконавче провадження ВП № 59434231 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 522/2771/16-ц, виданого 27.09.2017 року Приморським районним судом м. Одеси про: «Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк „Приватбанк" вчинити дії необхідні для:

- розблокування рахунків ОСОБА_1 №№ 4594, НОМЕР_1 за депозитними вкладами №№ SAMDN2088, SAMDN2148 від 07.06.2013 р. відповідно та депозитного вкладу за рахунком № НОМЕР_2 від 20.12.2013 р.;

- виплати депозитного вкладу в іноземній валюті в сумі 3500,00 доларів США та нарахування 9,75% річних за фактичну кількість днів користування депозитним вкладом за договором № SAMDN2088 від 07.06.2013 р. (рахунок № НОМЕР_3 ) за період з 07.06.2013 р. по 07.06.2014 р. в сумі 341,25 доларів США, а всього 3841,25 (три тисячі вісімсот сорок один дол. США 25 центів) доларів США;

- виплати депозитного вкладу в іноземній валюті в сумі 3500,00 Євро, та нарахування 8 % річних за фактичну кількість днів користування депозитним вкладом за договором № SAMDN2148 від 07.06.2013 р. (рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 07.06.2013 р. по 07.06.2014 р. в сумі 280,00 Євро, а всього 3780 (три тисячі сімсот вісімдесят) Євро;

- виплати депозитного вкладу в національній валюті в сумі 10000,00 гривень, та нарахування 20% річних за фактичну кількість днів користування депозитним вкладом за рахунком № НОМЕР_2 від 20.12.2013 р. за період з 20.12.2013 р. по 20.12.2014 р. в сумі 2000,00 гривень, а всього 12000 (дванадцять тисяч) гривень.».

Відповідно до засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження № 59434231, які були надані Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що державним виконавцем вжито наступних заходів:

- 03.07.2019 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59434231;

- 03.07.2019 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 16 692,00грн.;

- 18.07.2019 за вих. № 59434231/1 боржнику направлено вимогу про необхідність виконання рішення суду;

- 13.09.2019 винесено постанову про стягнення з боржника штрафу в порядку ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 5100,00грн.

- 16.10.2019 державним виконавцем складено акт про невиконання рішення боржником;

- 18.10.2019 винесено постанову про стягнення з боржника штрафу в порядку ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у подвійному розмірі - 10200,00грн.

- 03.02.2020 за вих. № 59434231/1 до Управління поліції в Печерському районі ГУ НП в м. Києві направлено подання про кримінальне правопорушення;

- 03.02.2020 державним виконавцем дане виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копія якої згідно супровідного листа за вих. № 59434231/1 направлена сторонам виконавчого провадження та до Приморського районного суду м. Одеси.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному ст. 63 Закону «Про виконавче провадження», якою зазначено:

«1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

3. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження….».

Отже, суд вважає, що під час здійснення виконавчого провадження ВП № 59434231 державним виконавцем допущені істотні порушення вимог ст.63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. За змістом постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2019 року зазначено, що рішення повинно бути виконано боржником протягом 10 робочих днів тобто до 13.07.2019 року. При цьому, акт про перевірку виконання рішення боржником складено лише 16.10.2019 року, чим порушено вимоги ч.1 ст.63 Закону щодо строків перевірки виконання рішення боржником.

Перевірка виконання боржником рішення суду за наслідками винесеної державним виконавцем постанови про стягнення штрафу від 13.09.2019 року взагалі не здійснювалось, що є порушенням ч.3 ст.63 Закону.

Також, статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження з виконання рішення немайнового характеру підлягає закінченню (п.11 ч.1 ст.39 Закону) лише у тому випадку, коли воно не може бути виконано без участі боржника.

За змістом резолютивної частини рішення вказано в т.ч. і на те, що боржник АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний сплатити кошти на користь стягувача ОСОБА_1 .

Суд вважає, що поняття «зобов`язати вчинити дії необхідні для виплати» і «стягнути кошти» за своєю правовою природою є синонімічними, а тому, рішення суду в частині зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинити дії необхідні для виплати стягувачу ОСОБА_1 3841,25 доларів США, 3780,00 Євро та 12000,00грн. мало бути виконано державним виконавцем без врахування можливості участі боржника, що також виключало можливість закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що виконавець має докласти всіх зусиль задля виконання рішення зобов`язального характеру.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 30 серпня 2018 року по справі №916/4106/14 зазначив, що та обставина, що саме боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України Про виконавче провадження, оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою Боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод в його виконанні.

Аналогічний висновок міститься і у Постанові ВС від 25 вересня 2020 року у справі №924/315/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 04 грудня 2019 року по справі №552/3995/17 зазначив, що «враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання виконати вимоги виконавчого документа».

Аргументи ВС у таких справах, як правило, зводяться до наступного якщо судовим рішенням передбачено зобов`язати боржника сплатити (повернути) стягувачу кошти, виконавець двічі зобов`язавши його це зробити та наклавши штраф та штраф у подвійному розмірі, має примусово виконати таке рішення шляхом стягнення цих коштів з боржника у примусовому порядку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 16 грудня 2020 року у справі №442/2633/19 залишаючи в силі рішення судів першої та апеляційної інстанції, які визнали законними дії приватного виконавця щодо стягнення з боржника грошових коштів при виконання рішення, яке зобов`язувало боржника їх повернути.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 цього ж Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Конституція України (ст.19) чітко визначає межі повноважень службових осіб будь-яких органів державної влади, включаючи і державних виконавців вони зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачені для них нормами законів.

Вказана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно постанови Верховного Суду від 11.03.2021 (справа № 826/7176/17) зазначено:

«…«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби..»..

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову.

Тобто, приймаючи 03.02.2020 року рішення про закінчення виконавчого провадження ВП № 59434231, з підстав визначених п.11 ч.1 ст.39 Закону, попередньо не вживши усіх заходів примусового виконання, державний виконавець Кравчук А.С. вийшла за межі своїх повноважень, чим вчинила неправомірні дії.

Розділом VII ЦПК України врегульовані питання, пов`язані з судовим контролем за виконанням судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі Постанова Пленуму від 07.02.2014 № 6) скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, суд враховує те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду яка сформульована у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/64/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2021 у справі № 905/2214/14-908/5734/14, від 15.07.2021 у справі № 924/408/19, норми процесуального права не передбачають повноважень суду на скасування рішень органів державної виконавчої служби/приватних виконавців.

За таких обставин, суд вважає, що дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни щодо винесення нею 03.02.2020 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59434231 з підстав визначених п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними, а виконавче провадження № 59434231 повинно бути відновлено, а отже скарга в цій частині підлягає задоволенню, однак у скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження № 59434231 від 03.02.2020р. належить відмовити, враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду.

Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому, на виконання вимог ст. 451 ЦПК України, суд визнає дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни щодо винесення нею 03.02.2020 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59434231 неправомірними та вважає за необхідне поновити порушене право Заявника шляхом зобов`язання Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 59434231.

На підставі ст. ст. 251, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни, за участі боржника: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчук Алли Сергіївни щодо винесення нею 03.02.2020 року постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59434231 з підстав визначених п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» - неправомірними.

Зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 59434231.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 08.02.2022 року.

Суддя В.Я.Бондар