Головуючий у І інстанції Курбанова Н. М. Єдиний унікальний номер 266/2687/21
Номер провадження 22-ц/804/457/22
Доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Зайцевої С. А.,

Мальцевої Є. Є.

секретар Сидельнікова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області в інтересах якого діє Гетьманенко Оксана Петрівна на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він є учасником бойових дій, з 29 серпня 1997 року по 30 вересня 2020 року проходив службу в ОВС Національної поліції України. Звільнився у вересні 2020 року з Приморського ВП ГУНП в Донецькій області за п. 2 ч. 1 ст. 77 «через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції», наказ № 406 о/с від 25.09.2020 року. При звільненні фінансова служба ГУНП в Донецькій області не провела з ним усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551- XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 08 грудня 2020 року він звернувся з заявою до ГУНП в Донецькій області, в якій просив провести розрахунок та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні соціальної (додаткової) відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015-2019 років, однак в кінці грудня 2020 року отримав відповідь з відмовою у задоволенні вимог у зв`язку із відсутністю законних підстав. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду було задоволено позов ОСОБА_2 про визнання бездіяльності ГУНП в Донецькій області протиправною та стягнена на його користь компенсація за додаткову відпустку, яка була виплачена відповідачем 16 квітня 2021 року в сумі 32 951 грн. 20 коп. Враховуючи, що в період з моменту звільнення з ОВС Національної поліції України - 30 вересня 2020 року по дату фактичної виплати - 16 квітня 2021 року належні йому грошові кошти незаконно утримувались відповідачем, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 30 000 грн. та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ГУНП в Донецькій області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та судовий збір на користь держави в розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ГУНП в Донецькій області Гетьманенко О. П. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність рішення фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила його скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не встановив причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та погіршенням стану здоров`я позивача, а отже підстав стягувати моральну шкоду у суду не було. Крім того, позивачем жодним чином не було доведено настання негативних наслідків у вигляді заподіяної йому шкоди. Необґрунтованим вважає твердження суду про доведеність завдання моральної шкоди ОСОБА_2 діями відповідача, оскільки наявність судового рішення Донецького окружного адміністративного суду про визнання протиправної бездіяльності ГУНП в Донецькій області не може бути достатньою підставою для висновку про завдання бездіяльністю ГУНП в Донецькій області моральної шкоди. На думку представниці відповідача, суд першої інстанції ототожнив моральну шкоду із затримкою розрахунку при звільненні та вирішив з порушенням норм чинного законодавства у рамках цивільного провадження спір з питання проходження публічної служби, який підлягає розгляду виключно у порядку адміністративного судочинства, а також застосував на підставі ст. 116, 117 КЗпП України санкцію щодо стягнення коштів, яка вже була застосована до відповідача іншим судом.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ГУНП в Донецькій області Гетьманенко О. П., яка просила скаргу задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені за рішенням Донецького окружного адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі №200/903/21-а, позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 30 вересня 2020 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 30 вересня 2020 року (а.с. 9-12).

З довідки від 28 квітня 2021 року вбачається, що на особистий картковий рахунок ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» 16.04.2021 року надійшла заробітна плата від ГУНП в Донецькій області у сумі 32951,20 гривень (а.с.14).

Згідно з довідкою щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_2 , виданої УФЗБО ГУНС в Донецькій області, від 02.06.2021р. №720, ОСОБА_2 було нараховано грошове забезпечення в сумі 36 711,47 грн., у тому числі: грошове забезпечення за фактично відпрацьований час (з 01.09.2020 по 30.09.2020): посадовий оклад 2 850,00 грн., оклад за спеціальним званням 2000,00 грн., надбавка за вислугу років (45%) 2 182,50 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби (50%) 3 516,25 грн., премія (35,912%) 3 788,27 грн., індексація 1 069,94 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань у сумі 14 272,01 грн., матеріальна допомога на оздоровлення 7 032,50 грн. Із відрахуванням обов`язкових податків і зборів на особистий картковий рахунок ОСОБА_2 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», було перераховано кошти: грошове забезпечення в сумі 21 948,80 грн. (платіжне доручення від 28.09.2020 №6366), матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань у сумі 14 057,93 грн. (платіжне доручення від 28.09.2020 №6294). У жовтні 2020 року ОСОБА_2 були нараховані кошти в сумі 18 6381,26 грн., у тому числі: компенсація за невикористану відпустку в сумі 14 337,02 грн. із відрахуванням обов`язкових податків і зборів сума до виплати складає 14 121,96 грн., одноразова грошова допомога при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 172 044,24 грн. із відрахуванням обов`язкових податків та зборів сума до виплати складає 169 463,56 грн. Після надходження відповідного фінансування з Державного бюджету України, зазначені кошти у сумі 183 585,54 гривень були перераховані на особистий картковий рахунок ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» платіжне доручення №6804 від 13 жовтня 2020 року (а.с. 32-34).

Відповідно до довідки про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ОСОБА_2 , виданої УФЗБО від 07 червня 2021 року №1028/26/03-2021, керівництвом ГУНП в Донецькій області затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 на підставі пп. «в», п.4 ч.1 ст.99 ЗУ «Про Національну поліцію» у розмірі 14 7140,0 грн. 18 грудня 2021 року, на підставі цього висновку, ГУНП в Донецькій області видано наказ №2519 про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у визначеному розрахунком розмірі. На підставі платіжного доручення №132 одноразова грошова допомога у розмірі 14 7140,0 грн. була перерахована на особистий картковий рахунок ОСОБА_2 (а.с.35).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові ВС від 21.10.2021 у справі № 296/3115/20.

Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на завдання йому ГУНП в Донецькій області моральної шкоди, яка полягала у його постійному перебуванні в пригніченому стані та хвилюванні на час незаконного утримування відповідачем грошової компенсації невикористаних днів додаткової соціальної відпустки, як учаснику бойових дій, а також на скрутне матеріальне становище.

Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може гуртуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно вказав, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі №200/903/21-а визнано протиправними дії відповідача при розгляді позову ОСОБА_2 , зобов`язав ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 30 вересня 2020 року.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції щодо наявності підстав стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 в співмірному та розумному розмірі 1 000 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та погіршенням стану здоров`я позивача висновків суду не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому зазначену апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Судді В. М. Барков

С. А. Зайцева

Є. Є. Мальцева