Справа № 129/745/19
Провадження № 22-ц/801/80/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокуСправа № 129/745/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Ліннік Я. С.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» про скасування дисциплінарного стягнення та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 26 жовтня 2021 року суддею цього суду Дєдовим С. М., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» (далі КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР») про скасування дисциплінарного стягнення та стягнення моральної шкоди, з урахуванням уточнених позовних вимог (а. с. 62), мотивував його тим, що він з 1977 року працює на посаді лікаря-нарколога у Гайсинській районній лікарні.

На підставі рішення комісії із службової перевірки, відповідно до наказу № 74 від 19 лютого 2019 року за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, невиконання своїх посадових обов`язків, порушення правил етики та деонтології головний лікар оголосив ОСОБА_1 догану.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним і таким, що порушує його законні права, винесеним із особистих мотивів головного лікаря, оскільки він не вчиняв дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином в повному об`ємі виконував усі свої посадові обов`язки.

Водночас, внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача на працю шляхом притягнення до дисциплінарної відповідальності, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в перенесені моральних страждань, перебуванні в постійному нервовому напруженні та стресі, уникненні спілкування з рідними, близькими та знайомими, яким стало відомо про оголошення догани. Внаслідок усвідомлення факту порушення трудових прав і перспектив їх відновлення, моральні страждання призвели до негативних змін в свідомості позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, погіршився стан його здоров`я, що змусило звертатися до лікувальної установи для надання медичної допомоги.

Пославшись на викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня» від 19 лютого 2019 року № 74 «Про оголошення догани лікарю-наркологу ОСОБА_1 », стягнути з відповідача на користь позивача 10 000, 00 грн моральної шкоди.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ Головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня» від 19 лютого 2019 року № 74 «Про оголошення догани лікарю-наркологу ОСОБА_1 », стягнуто з КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР» на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, КНП «Гайсинська ЦРЛ ГМР», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати. Водночас, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не погоджується з вказаним рішенням лише в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, тому, апеляційний суд, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій частині його не перевіряє.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду в оскаржуваній частині цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді лікаря-нарколога у Гайсинській районній лікарні з 1977 року, що визнається та не заперечується сторонами.

19 лютого 2019 року Головний лікар Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня» Кохан І. В., розглянувши скаргу ОСОБА_3 , виписку КЗ «Вінницький обласний клінічний центр профілактики та боротьби зі СНІДом» № 59 від 30 січня 2019 року, пояснювальну записку лікаря-нарколога ОСОБА_1 , видав наказ № 74 «Про оголошення догани лікарю-наркологу Могилі Борису Лукічу» (т. 1, а. с. 23).

Вказаний наказ рішенням суду першої інстанції від 26 жовтня 2021 року у цій справі визнано незаконним та скасовано.

На підтвердження доводів того, що внаслідок видання вказаного наказу ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, він надав суду копії товарних чеків про придбання ліків на загальну суму 3210,30 грн (т. 1, а. с. 208-210).

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2021 року в справі № 761/24143/19 (провадження № 61-17538св20).

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди, оскільки страждання, які зазнав ОСОБА_1 у зв`язку із прийняттям незаконного наказу про оголошення йому догани, приниженням його честі, гідності та ділової репутації перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача.

Водночас, апеляційний суд не може у повній мірі погодитися із висновком місцевого суду щодо визначеного розміру відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, а тому суди, заслуховуючи сторін та встановлюючи фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Наведене узгоджується із висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Проте, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, не обґрунтував належним чином співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості.

На підставі викладеного вище та встановлених у цій справі обставин, колегія суддів вважає, що у зв`язку із заподіянням ОСОБА_1 страждань прийняттям незаконного наказу про оголошення догани, розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, необхідно зменшити до 5000, 00 грн. Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди є таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК підлягає зміні в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди шляхом зменшення його до 5000, 00 грн.

Частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір в розмірі 576,30 грн, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги, стягнути з позивача, а рішення місцевого суду в частині розподілу судового збору змінити, зменшивши його розмір з 768,40 грн до 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» задовольнити частково, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2021 року змінити в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його з 10 000, 00 грн до 5 000, 00 грн.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2021 року в частині стягнення судових витрат змінити, зменшити розмір стягнутого з Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви з 768,40 грн до 384,20 грн.

В іншій частині залишити оскаржуване рішення без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради» (код ЄДРПОУ - 36205651) судовий збір в розмірі 576,30 грн, сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2022 року.