РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Рядчої Т.І.,

за участю:

секретаря Головчиної А.В., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним та скасувати заповіт, складений 02.08.2017 ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 , який посвідчено державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-690.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною тіткою позивача. 18.05.2012 ОСОБА_5 складено на ім`я позивача заповіт. У червні 2016 року позивач виїхала на проживання до Молдови, однак, продовжувала піклуватись про тітку, приїжджала в гості, наймала робітників по догляду, які купували їжу, необхідні ліки, прибирали у її будинку та доглядали за її зовнішнім станом. У 2017 році позивач втратила зв`язок з тіткою та зв`язавшись з сусідами позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 склала інший заповіт, який посвідчено Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 02.08.2017 за реєстровим номером 2-690. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , з належними до нього будівлями та спорудами. Заповіт було складено у присутності свідків та підписано за дорученням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у зв`язку з вадами здоров`я заповідача. Наявність попереднього заповіту складеного на позивача, свідчить про те, що ОСОБА_5 за життя мала намір залишити будинок саме ОСОБА_4 , яка є її родичкою. Намір заповідачки скласти заповіт на невідому особу є дивним, оскільки відповідача ніхто не знає, він не піклувався про померлу, не приймав участі у її житті, тому на думку позивача є підстави вважати, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало її волі, що є підставою для визнання оскаржуваного заповіту недійсним.

Ухвалою від 28.08.2020 заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою від 12.10.2020 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.11.2020.

Відповідачем 04.11.2020 на адресу суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що не був сторонньою особою для ОСОБА_5 , проживаючої по сусідству, постійно допомагав їй в господарстві, в харчуванні, в лікуванні, займався її похованням за власні кошти. Також зазначає, що наявність попереднього заповіту не є підставою для скасування наступних. Нотаріусом не порушено процедури посвідчення заповіту фізичної особи, яка має фізичні вади, оскільки заповідачем була визначена у присутності нотаріуса така особа ОСОБА_6 та заповіт складався у присутності свідків. Позивачем не надано до позову жодного доказу про те, що ОСОБА_5 під час складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій. Крім того, нормами ЦК України не передбачено обмежень для заповідача, щодо осіб, яким заповідач бажає залишити власне майно.

09.11.2020 позивачем надано відповідь на відзив у якій вказано, що зазначені у відзиві обставини загалом жодним чином не спростовують підстави, зазначені у позові для визнання заповіту недійсним.

Позивачем 11.11.2020 подано клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, проте вказане клопотання судом не розглядалось, оскільки в судовому засіданні 22.12.2020 представник позивача просив не розглядати вказане клопотання.

22.12.2020 судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання до 16.02.2021.

16.02.2021 судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання до 08.04.2021.

Ухвалою від 08.04.2021 задоволено заяву представника позивача про виклик свідків, відкладено підготовче засідання до 25.05.2021.

Ухвалою від 25.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.08.2021.

18.08.2021 судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 25.10.2021.

25.10.2021 судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 20.01.2022.

В судове засідання, призначене на 20.01.2022 позивач не прибув, надав свої повноваження представнику, який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували просили відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала заяву, у якій просила розглянути справу за відсутності представника державної нотаріальної контори, при ухваленні рішення покладалася на розсуд суду.

В судовому засіданні 20.01.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши учасників справи, пояснення свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 06.03.2020 Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно.

За життя 02.08.2017 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений Херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-690, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповідала належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 , з належними до нього будівлями та спорудами, а також усе належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, та все те, на що за законом вона матиме право, ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом частини другої якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1253 ЦК України передбачено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

За своєю правовою природою заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Частинами 2, 3 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Позивач, крім іншого, в позовній заяві зазначає, що оскаржуваний заповіт є недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, оскільки на момент підписання заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 311/3823/15-ц).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 02.08.2017 ОСОБА_5 склала оспорюваний заповіт. Відповідно до змісту заповіту нотаріусом встановлено особу ОСОБА_5 та перевірено її дієздатність.

У тексті вказаного заповіту зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 через хворобу не може власноручно підписати текст заповіту, на її особисте прохання цей заповіт складено та посвідчено у присутності названих вище свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 має вади здоров`я, на її особисте прохання та за її дорученням, в її та нотаріуса присутності і в присутності свідків, текст заповіту підписано ОСОБА_6 .

Cвідок ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердила ту обставину, що ОСОБА_5 жила в її кварталі, з нею жила онучка ОСОБА_10 , яка поїхала в Молдову . ОСОБА_2 почав доглядати за ОСОБА_5 , але остання йому за все платила. Щодо заповітів нічого не відомо. Близько 2-3 років до смерті ОСОБА_5 до неї ходив ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що є сусідом ОСОБА_5 , з нею проживала ОСОБА_10 онучка, яка поїхала роки 4 назад. ОСОБА_2 став допомагати ОСОБА_5 , в 2020 році зробив ремонт. ОСОБА_2 організовував поховання ОСОБА_5 та в останній місяць перед смертю проживав з нею постійно.

Свідок ОСОБА_16 вказав, що є сусідом ОСОБА_5 , яка казала, що ОСОБА_2 її опікун. Близько 2-3 років ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_5 .

Позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б засвідчували, що на момент складення заповіту від 02.08.2017 заповідач ОСОБА_5 перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Доводи позивача та її представника ґрунтуються на припущеннях.

На підставі викладеного, суд, установивши, що відповідні норми ЦК України при посвідченні заповіту були дотримані, при цьому, позивачем не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність оспорюваного заповіту, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, дійшов висновку про відмову у позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову відсутні підстави для відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 255, 1216, 1218, 1233, 1234, 1247, 1248, 1252 - 1254, ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 354 ЦПК України

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Третя особа: Друга Херсонська державна нотаріальна контора (, місце реєстрації: 73003 м. Херсон, вул. Рішельєвська, 21).

Повний текст рішення складено 30.01.2022 року.

Суддя: Т.І. Рядча