Справа № 265/6283/21
Провадження № 2/265/212/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 січня 2022 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.,

за участю секретаря судового засідання Говорунова М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІННАЙ» про визнання припиненими трудові відносини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІННАЙ» про визнання припиненими трудові відносини. В обґрунтування позову посилається на те, що 23 серпня 2011 року його на підставі наказу № 1 від 23.08.2011 року було прийнято на посаду директора підприємства з обмеженою відповідальністю «СІННАЙ», у зв`язку з чим, в цей день, було зроблено запис в його трудову книжку НОМЕР_1 про прийняття на роботу на посаду директора підприємства. 10 липня 2018 року на підстав наказу № 3-к його переведено на посаду директора за сумісництвом ТОВ «СІННАЙ». Дане товариство було засновано 23 серпня 2011 року про що було зроблено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи. Свою діяльність Товариство припинило здійснювати з квітня 2018 року, що підтверджується податковими деклараціями з 2018 по 2021 роки, тобто підприємством не ведеться господарська діяльність та не отримується дохід. Засновник Товариства SUFENHE XIN-RESISTANT TECHNOLOGY DEVELOPMENT CO., LTD з ним на зв`язок не виходить. 17 березня 2021 року ним на адресу засновника було направлено повідомлення про проведення загальних зборів ТОВ «СІННАЙ», де 2 питанням було звільнення директора ТОВ «СІННАЙ», та направлено заяву про звільнення його за власним бажанням з посади ТОВ «СІННАЙ». Проте вказаного листа засновник не отримав, лист повернувся на його адресу.

На теперішний час він є пенсіонером, проте отримувати усі належні йому виплати він позбавлений можливості, оскільки він працевлаштований на ТОВ «СІННАЙ». Посилаючись на ст. 38 КЗПП України вважає, що його право на звільненя з роботи з ініциативи працівника, а також право щодо вільного вибору праці порушено ТОВ «СІННАЙ». Просив суд визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «СІННАЙ» та ним з 17 березня 2021 року, у зв`язку із звільненням останнього за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Наливай О.С. у судове засідання не з`явилися. Позивач надав суду заяву розглянути справу за його відсутністю та відсутністю його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд, відповідно до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.

Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року відкрито провадження по даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 221, 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 23 серпня 2011 року на підставі наказу № 1 від 23.08.2011 року було прийнято на посаду директора підприємства з обмеженою відповідальністю «СІННАЙ», у зв`язку з чим, в цей день, було зроблено запис в його трудову книжку НОМЕР_1 про прийняття на роботу на посаду директора підприємства.

10 липня 2018 року на підставі наказу № 3-к позивача переведено на посаду директора за сумісництвом ТОВ «СІННАЙ».

ТОВ «СІНАЙ» було засновано 23 серпня 2011 року, про що було зроблено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи.

Товариство припинило здійснювати свою діяльність з квітня 2018 року, що підтверджується податковими деклараціями з 2018 по 2021 року, тобто підприємством не ведеться господарська діяльність та не отримується дохід.

Засновник Товариства SUFENHE XIN-RESISTANT TECHNOLOGY DEVELOPMENT CO., LTD на зв`язок з позивачем не виходить.

У ст. 93 ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місце знаходженням відповідача ТОВ «СІНАЙ» є Україна, 07415, Київська область, Броварський район, село Зазим,є, вулиця Родгоспна,будинок11.

17 березня 2021 року позивач, маючи намір звільнитися з роботи, направив на адресу засновника повідомлення про проведення загальних зборів ТОВ «СІННАЙ», де 2 питанням було звільнення директора ТОВ «СІННАЙ», та направив заяву про звільнення його за власним бажанням з посади ТОВ «СІННАЙ». Проте вказаного листа засновник не отримав, лист повернувся на адресу позивача.

У ч. ч. 1, 2 ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням вказаної норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07 липня 2004 року у справі N 1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі N 1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі N 1-5/2008 вказав на те, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України).

Згідно із приписами ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У ч. 2 ст. 22 КЗпП України встановлено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Підстави припинення трудового договору встановлені у ст. 36 КЗпП України.

Однією із визначених ст. 36 КЗпП України підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст. 38, 39 КЗпП України).

За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КЗпП України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно із п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи фіксується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань та є обов`язковими відомостями при реєстрації юридичної особи.

Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 належним чином, у визначеному законом порядку повідомив відповідача ТОВ "СІННАЙ» за місцем знаходження юридичної особи за вищевказаною адресою про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за власним бажанням, про що 17 березня 2021 року направив відповідачу відповідну заяву.

Проте, відповідач ТОВ «СІННАЙ» всупереч вимогам закону та у порушення прав позивача на припинення трудових відносин та звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, жодних дій не вчинило, наказ про звільнення останнього з роботи не видано.

Датою припинення трудових відносин позивача ОСОБА_1 із ТОВ «СІННАЙ» та звільненням його з роботи з посади директора Товариства, суд вважає 17 березня 2021 року, як то зазначено в позові, оскільки відповідач не заперечував проти цієї дати звільнення позивача, не висловив свою думку, щодо відношення до позову в цілому, та доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду, відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України не подавало.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що ОСОБА_1 не бажає працювати на посаді директора ТОВ «СІННАЙ», про що надіслав 17 березня 2021 року цьому Товариству заяву, у зв`язку із відсутністю останнього за місцезнаходженням розірвати у визначеному порядку трудовий договір він не має можливості з незалежних від нього причин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання припиненими його трудові відносини із ТОВ «СІННАЙ» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІННАЙ» про визнання припиненими трудові відносини за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, задовольнити.

Визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІННАЙ» та ОСОБА_1 з 17 березня 2021 року, у зв`язку із звільненням останнього за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполь Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Наливай Ольга Станіславівна, діє на підставі Ордеру серія ДН № 125910 від 14 вересня 2021 року, адреса місцезнаходження: 87555, м. Маріуполь пр. Миру, буд 87, приміщ.38;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІННАЙ», , юридична адреса: 07415, Київська область, Броварський р-н, село Зазим`є, вул. Радгоспна, буд.11.

Повне рішення складено 20.01.2022 року.

Суддя О.О.Костромітіна