Дата документу 17.02.2022 Справа № 335/9553/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/9553/21 Головуючий у 1 інстанції Рибалко Н.І.
Провадження №22ц/807/562/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
Провадження №22ц/807/562/22-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Луг Інвест» на рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2021 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луг Інвест», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Луг Інвест», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, було задоволено її позовні вимоги до ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», ТОВ «Луг Інвест», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди. Стягнуто з ТОВ «Страхове Товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 76702 грн., та судовий збір у розмірі 766,99 грн. Стягнуто з ТОВ «Луг Інвест» на її користь завдану шкоду у розмірі 69881,43 грн. з урахуванням франшизи 1000 грн.; витрати на проведення незалежної товарознавчої експертизи у розмірі 1700 грн.; витрати на відправку повідомлення телеграм у розмірі 350 грн., та судовий збір у розмірі 719,34 грн. Зазначене рішення суду виконало 17 лютого 2021 року.

ОСОБА_1 посилалась на ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач вважає, що ТОВ «Луг Інвест» повинен був відшкодувати шкоду, завдану ДТП у розмірі 69881,43 грн. та витрати, які стягнуті судом як збитки, починаючи з моменту її настання, тобто з 27 листопада 2017 року.

За позицією ОСОБА_1 , враховуючи що зобов`язання було виконано 20 серпня 2021 року, то нарахування закінчується 19 серпня 2021 року, а починаються 06 вересня 2018 року, рівно за три роки до дня звернення до суду з цим позовом, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду, наведеному у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 42/493/17-ц стягнення трьох процентів річних та інфляційних збитків обмежуються останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Отже, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо сплати відшкодування завданої шкоди у розмірі 71931,43 грн. за період з 06 вересня 2018 року по 19 серпня 2021 року, інфляційні втрати становлять 16101,57 грн., 3% річних становлять 6351,93 грн., які ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Луг Інвест» на її користь.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Луг Інвест» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат, 3% річних у загальному розмірі 22453,50 грн., та судовий збір у розмірі 908 грн., в всього стягнуто 23361,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який є боржником, згідно з рішенням суду, прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому на вимогу позивача - стягувача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також три проценти річних від простроченої суми, за весь час прострочення з 06 вересня 2018 року по 19 серпня 2021 року, зокрема у сумі 16101,57 грн. інфляційних витрат та 3 % річних у розмірі 6351,93 грн. на користь ОСОБА_1 . Суд першої інстанції також послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, а грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року стягнуто з ТОВ «Луг Інвест» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Задовольняючи заяву про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на оплату послуг адвокатського об`єднання у загальному розмірі 4000 грн. є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом послугами, а також розміром позовних вимог.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням та додатковим рішенням, ТОВ «Луг Інвест», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, подали апеляційну скаргу в якій просять рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2021 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Луг Інвест» зазначає що посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки зазначена у рішенні судова практика не стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем по цій справі. У постановах, які наведені в оскаржуваному рішенні не міститься жодного згадування про нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, скоєного з вини працівника юридичної особи, що не є страховою компанією. Окрім того, у наведених постановах визначався строк виконання зобов`язання (або умовами самого договору, або з набуттям чинності відповідного судового рішення), у зв`язку з його невиконанням, суди ухвалювали стягнення з боржника інфляційних втрати та 3 % річних, відповідно до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України. Натомість, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо порушення відповідачем грошового зобов`язання, зазначивши, що у ОСОБА_3 виникло право застосування ст. 625 Цивільного кодексу України на суму порушеного грошового зобов`язання, яке виникло з моменту вчинення ДТП, тобто, 27 листопада 2017 року. Однак, суд не звернув уваги на те, що до ухвалення рішення по справі № 335/1696/18, у ТОВ «Луг Інвест» були відсутні правові підстави для виплати позивачеві 71931,43 грн. шкоди. Окрім того, як зазначалось у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, до ТОВ «Луг Інвест» не надходило жодних вимог від позивача про сплату грошового зобов`язання, крім поданої до суду позовної заяви про стягнення шкоди. Позивачем не пред`являлось ніяких сум на відшкодування, не надавались документи, які підтверджували б розміри нанесеної шкоди, що було би підставою для проведення оплати.

Крім вищенаведеного в апеляційній скарзі ТОВ «Луг Інвест» також зазначають, що при задоволенні позову про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних судом першої інстанції залишено поза увагою абз. 2 п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», яким визначено, що положення статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК України). Також суд першої інстанції не звернув уваги на іншу судову практику, на яку посилався відповідач у відзиві на позов. Так, рішенням колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року по справі № 361/1593/2016-ц відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму зобов`язання по відшкодуванню шкоди, на підставі того, що виплати по відшкодуванню шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням. Така ж позиція викладена і у рішеннях суду від 11 січня 2012 року по справі № 6-42742св11 та від 12 червня 2013 року по справі № 6-17668св13.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/1696/18 від 17 лютого 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», ТОВ «Луг Інвест», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди. Стягнуто з ТОВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 76702 грн. Стягнуто з ТОВ «Луг Інвест» на користь ОСОБА_1 завдану шкоду у розмірі 69881,43 грн. з урахуванням франшизи 1000 грн.; витрати на проведення незалежної товарознавчої експертизи у розмірі 1700 грн.; витрати на відправку повідомлення телеграм у розмірі 350 грн., всього 71931,43 грн. Стягнуто з ТОВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 766,99 грн. Стягнуто з ТОВ «Луг Інвест» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 719,34 грн. (а.с. 13-16).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 серпня 2021 року вищевказане рішення залишено без змін (а.с. 17-28).

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За приписами ч. 1 ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/1696/18 від 17 лютого 2021 року набрало законної сили 04 серпня 2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/1696/18 від 17 лютого 2021 року встановлено, що 27 листопада 2017 року водій ОСОБА_2 , під час виконання трудових обов`язків в інтересах свого роботодавця ТОВ «Луг Інвест», керуючи транспортним засобом «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 (який є власністю підприємства ТОВ «Луг Інвест»), рухаючись по проспекту Соборному в напрямку бул. Шевченка, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду під керуванням водія ОСОБА_4 . Автомобіль «Volkswagen Passat» на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/1696/18 від 17 лютого 2021 року ТОВ «Луг Інвест» виконано 20 серпня 2021 року, що підтверджується копією квитанції ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с. 29), та визнається учасниками справи.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , просила суд стягнути з ТОВ «Луг Інвест» на її користь 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, які нараховані за період з 06 вересня 2018 року з моменту настання події дтп, але за три роки до дня звернення з позовом до 19 серпня 2021 року - дати виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Таким чином, завдання майнової і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

За змістом вказаних норм, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, які можуть виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що відповідач, який є боржником, згідно з рішенням суду, на вимогу позивача - стягувача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також три проценти річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо визначення періоду такого прострочення. Так, судом першої інстанції стягнуто на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та три проценти річних від суми 71931,43 грн., стягнутої судовим рішенням у період з 06 вересня 2018 року з моменту настання події дтп, але за три роки до дня звернення з позовом до 19 серпня 2021 року - дати виконання грошового зобов`язання.

Проте, суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків, зазначивши, що обов`язок у ТОВ «Луг Інвест» щодо виплати ОСОБА_1 завданої шкоди у розмірі 69881,43 грн. з урахуванням франшизи 1000 грн.; витрат на проведення незалежної товарознавчої експертизи у розмірі 1700 грн.; витрат на відправку повідомлення телеграм у розмірі 350 грн., всього 71931,43 грн. виник в момент настання дтп, тобто 27 листопада 2017 року. При цьому, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції одночасно зазначає, що ТОВ «Луг Інвест» є боржником саме відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили 04 серпня 2021 року.

Встановивши, що між сторонами виникло грошове зобов`язання саме на підставі рішення суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дія частини другої статті 625 ЦК України поширюється на відносини, які виникли до ухвалення рішення по справі №335/1696/18, яким, відповідно, встановлено обов`язок ТОВ «Луг Інвест» сплатити на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану їх працівником ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків.

За приписами ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 11 лютого 2019 року по справі № 758/9445/16-ц, провадження № 61-36326св18, Верховний Суд, при розгляді справи за подібними правовідносинами, погодився з висновком апеляційного суду що боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

За таких обставин, враховуючи, що рішення суду, яке набрало законної сили 04 серпня 2021 року, відповідачем ТОВ «Луг Інвест» виконано 20 серпня 2021 року, тобто, боржником фактично не прострочено виконання грошового зобов`язання, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про залишення позову без задоволення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Враховуючи зазначене, додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року по цій справітакож підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ТОВ «Луг Інвест» має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн. Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Луг Інвест» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362 грн.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луг Інвест» - задовольнити.

Рішення рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2021 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луг Інвест», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та 3% річних залишити без задоволення.»

Додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року скасувати.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луг Інвест» витрати на оплату судового збору у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: