Справа № 303/7500/21
2/303/1951/21
Номер рядка статистичного звіту 26

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь суму заборгованості за кредитним договором № 02-1/3к-48-16 року та згідно Додаткової угоди № 1 від 29.09.2017 року в загальному розмірі 278 557,65 гривень та 2270,00 гривень сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.09.2016 року між акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 02-1/3к-48-16 року та 29.09.2017 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, відповідного до яких відповідачу надано кредит в розмірі 128 770,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення до 28.09.2018 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань станом на 10.09.2021 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 281 997,84 гривень, яка складається з наступного: 123 407,86 гривень сума кредиту, 23 509,56 гривень проценти за користування кредитом, 11 111,82 гривень заборгованість з нарахованих 3% річних від простроченої суми, 86 563,62 гривень - пеня, 12 877,00 гривень заборгованість із штрафу, 24 527,98 гривень індекс інфляції за весь період прострочення, які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 4229,97 гривень.

Ухвалою суду від 06.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідач ОСОБА_1 03.11.2021 року подав відзив на позов разом з клопотання про витребування доказів, однак такі подані з порушенням строків, встановлених ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 06.10.2021 року, оскільки копію ухвали отримав 15.10.2021 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення відправлення (а.с. 37). З огляду на вказані обставини такий до розгляду судом не приймається.

02.02.2022 року подав заяву про відкладення справи у зв`язку із захворюванням.

Щодо клопотання про відкладення розгляду заяви, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин.

У Постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача судом не встановлена, відповідних доказів, на підтвердження обставин вказаних у заяві відповідачем не подано, крім того справа призначена в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 30.09.2016 року між акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 02-1/3к-48-16 року та 29.09.2017 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, відповідного до яких відповідачу надано кредит в розмірі 128 770,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення до 28.09.2018 року (а.с. 5-10).

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 10.09.2021 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 281 997,84 гривень, яка складається з наступного: 123 407,86 гривень сума кредиту, 23 509,56 гривень проценти за користування кредитом, 11 111,82 гривень заборгованість з нарахованих 3% річних від простроченої суми, 86563,62 гривень - пеня, 12877,00 гривень заборгованість із штрафу, 24527,98 гривень індекс інфляції за весь період прострочення (а.с. 11-22).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 січня 2021 року у справі № 755/22611/14-ц, провадження №61-10697св20, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18

З укладеного між сторонами Договору кредиту та Додаткової угоди № 1, вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредит з кінцевим терміном повернення до 28.09.2018 року.

Тому суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки останнім проводиться нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору, тобто після 28.09.2018 року .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті не себе зобов`язання виконував частково, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики з врахуванням частково сплачених (з грудня 2020 року по лютий 2021 року) 101 714,25 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 30.09.2016 року по 28.09.2018 року в сумі 1119,01 грн.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період з 28.09.2018 року по 10.09.2021 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь період прострочення, суд враховує наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд не погоджується з правильністю нарахування позивачем трьох процентів річних та індексу інфляції, оскільки в ці суми позивачем було враховано суму 123407,86 грн., тоді як такі підлягають нарахування на суму 101 714,25 грн.

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х кількість прострочених днів х 3 : 100 : 365 (кількість днів у році)).

Отже, 3 відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 9003,78 грн.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. При цьому сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця.

Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 101714,25 грн., яка є доведеною та підлягає задоволенню, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути індекс інфляції за час прострочення у період з 29.09.2018 року по 10.09.2021 року, що складає 20281,77 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України.

Умовами кредитного договору передбачено, що при виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період (а.с. 7). При цьому пеню, яку просить стягнути позивач з відповідача , нарахована за період з 29.09.2018 року по 10.09.2021 року, що становить 70 044,51 грн.

Проте, відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, доповненого Законом України № 691-20 від 16.06.2020 року, разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою КМУ № 211 від 12.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України карантин запроваджений карантин, дія кого продовжена по даний час.

Таким чином суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути пеню за час прострочення у період з 29.09.2018 року по 11.03.2020 року (включно), що становить 48 724.97 грн.

Також представник позивача просить суд стягнути з відповідача штраф, що становить - 12 877,00 гривень .

Однак, щодо стягнення одночасно з відповідача як пені, так і штрафу за невиконання умов договору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст.549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що нарахування штрафу і пені одночасно за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором заборонене, таке нарахування свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафу та пені у межах відповідальності за одне й теж порушення зобов`язання за кредитним договором.

З огляду на викладене, вимога про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у загальному розмірі 12877,00 грн. не підлягає задоволенню.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 101714,25 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 1119,01 гривень, пеня в розмірі 48 724, 97 гривень; інфляційні збитки в розмірі 20 281,77 гривень, 3 % річних в розмірі 9003,78 гривень, а всього загальна сума заборгованості становить 180 843,78 гривень.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума 2021,63 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.15, 16, 625, 640, 641, 1046, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» суму заборгованості за договором кредиту № 02-1/3к-48-16 від 30.09.2016 року в загальному розмірі 180 843,78 гривень (сто вісімдесят тисяч вісімсот сорок три гривні сімдесят вісім копійок ) гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 101 714,25 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 1 119,01 гривень, пеня в розмірі 48 724, 97 гривень; інфляційні збитки в розмірі 20 281,77 гривень, 3 % річних в розмірі 9 003,78 гривень та 1808,43 гривень гривень сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк»,м.Ужгород, вул. Гойди,10.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду виготовлено 02.02.2022 року.

Головуюча О.В.Гутій