ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/582/19

Головуючий у першій інстанції Майборода С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/2/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Патук А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_3

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту (суддя Майборода С.М.), ухвалене о 14 год. 35 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 11 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2019 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом, у якому просив встановити позивачу постійний безоплатний сервітут на право проходу та проїзду на транспортному засобі з АДРЕСА_1 відносно частини земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0154, загальною площею 0,2661 га, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . Позовні вимоги вмотивовані тим, що майже напроти житлового будинку позивача розташована земельна ділянка, що належить відповідачу ОСОБА_2 . До приватизації земельної ділянки позивач використовувала її частину для проходу та проїзду до земельної ділянки кадастровий номер № :03:000:0151, проте з передачею у власність земельної ділянки відповідачу доступ до земельної ділянки кадастровий номер № :03:000:0151 обмежений, на пропозицію в усній формі встановити земельний сервітут згоди відповідача позивач не отримала.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того що, стороною позивача не доведено, що встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці ОСОБА_2 саме у такий спосіб, який просить ОСОБА_1 буде найменш обтяжливим для власника зазначеної земельної ділянки, а також неможливість задовольнити потребу проїзду до своєї земельної ділянки в інший спосіб. Встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці ОСОБА_2 не буде пропорційним встановленим цілям, а саме проїзд транспортним засобом, в том числі комбайном, з метою обробити позивачу свою земельну ділянку, створить значні незручності відповідачу, з приводу чого в майбутньому будуть виникати суперечки, пов`язані з втручанням у мирне володіння земельною ділянкою. В той же час позивач має можливість мирним шляхом врегулювати питання проїзду до своєї земельної ділянки з власниками інших земельних ділянок та має на даний час таку домовленість у використанні іншої земельної ділянки.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалти нове рішення про задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду клопотання позивача про призначення у справі земельно-технічної експертизи відповідач не скористався правом запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на його думку, потребує висновок експерта, проти призначення експертизи він заперечував. Мотивуючи ж своє рішення суд першої інстанції зазначив, що у висновку не визначені всі можливі варіанти встановлення земельного сервітуту, не обґрунтовано можливість встановлення саме такого варіанту встановлення земельного сервітуту. Запропонований же варіант сервітуту, з урахуванням наведених характеристик земельної ділянки відповідача та її аерозйомки, був єдиним можливим для встановлення. Позивачка також не погоджується з висновком суду про те, що встановлення сервітуту позбавить права використовувати відповідачем 0,0297 га своєї земельної ділянки, оскільки встановлення сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки його власності. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що найменш обтяжливий спосіб встановлення сервітуту для власника земельної ділянки, на якій він встановлюється, не є обставиною, яку має доводити позивач для обґрунтування своїх позовних вимог. У заявах по суті справи відповідач заперечував проти позову виключно з підстав наявності інших під`їздних шляхів до земельної ділянки позивача і не зазначав про те, що встановлення на його земельній ділянці у запропонований у висновку експерта спосіб з урахуванням змісту позовних вимог є обтяжливим для нього та не пропонував інших можливих способів встановлення земельного сервітуту на його земельній ділянці, що будуть менш обтяжливими. Також позивачка вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що стороною позивача не доведено можливість задоволення потреби проїзду до своєї земельної ділянки в інший спосіб. ОСОБА_1 звертає увагу суду, що належна їй земельна ділянка з кадастровим №:03:000:0151 оточена шістьма земельними ділянками, чотири з яких перебувають у приватній власності. Розробляючи проект землеустрою ділянки з кадастровим № :03:000:0154 без можливості проходу до інших ділянок, відповідачу було достеменно відомо, що внаслідок таких дій доступ до ділянки ОСОБА_1 буде заблокований. Оскільки виключно в результаті дій відповідача був заблокований доступ до ділянки позивача, то встановлення сервітуту на його ділянці забезпечить дотримання принципу справедливості по відношенню до інших власників сусідніх ділянок. Також слід звернути увагу на цільове призначення земельної ділянки належної позивачу для індивідуального садівництва та відповідача для ведення особистого селянського господарства, тобто обидві земельні ділянки буду використовуватись сезонно, а отже обмеження у користуванні для відповідача є мінімальним. Проїзд до належної позивачу земельної ділянки є на сьогодні тимчасовим, а отже наданий відповідачем диск із відеозаписом прилеглих до ділянки позивача територій не доводить факту наявності під`їздних шляхів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. ОСОБА_2 зазначає, що позивачка не надала суду доказів звернення до відповідача щодо встановлення сервітуту шляхом надання права проїзду через його земельну ділянку та отримання від нього відмови. Обставини, які свідчили про те, що прохід та проїзд до земельної ділянки з кадастровис №:03:000:0154 неможливо облаштувати іншим чином, не встановлено. Посилання позивача на те, що проїзд існував раніше до придбання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки є безпідставними, так як саме існування такого проїзду не є підставою для задоволення вимог про встановлення сервітуту, який встановлюється виключно за умови неможливості забезпечення проїзду іншим маршрутом, чого позивачем у цій справі не доведено. Позивачка має можливість мирним шляхом врегулювати питання проїзду до своєї земельної ділянки з власниками інших земельних ділянок та має на даний час таку домовленість у використанні іншої земельної ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що Рішенням шостої сесії сьомого скликання Пльохівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_1 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,08 га для ведення індивідуального садівництва за адресою: с. Скугарі на території Пльохівської сільської ради (а.с.11).

ОСОБА_1 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,0774 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення (рілля) в межах с. Скугарі Пльохівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :03:000:0151, відомості щодо неї внесені до Державного земельного кадастру. (а.с.12-21)

28 вересня 2018 року рішенням двадцять третьої сесії сьомого скликання Михайло- Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області затверджено вказаний проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0151. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме 11.10.2018 за № 255. (а.с.20-21)

У відповідності до кадастрового плану земельної діняки з кадастровим номером :03:000:0151, остання межує з земельною ділянкою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , землями сільської ради. ( а.с.18)

Рішенням шістнадцятої сесії сьомого скликання ОСОБА_8 сещиної ради 29 серпня 2017 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відвведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,27 га за адресою АДРЕСА_2 . ( а.с.58)

Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання від 08 червня 2018 року ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2661 га за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:000:0154 за місцем розташування АДРЕСА_2 та передано зазначену земельну ділянку у власність. ( а.с.46) Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме 20.06.2018 за № 255. (а.с.45)

Як слідує з кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0154, земельна ділянка межує з АДРЕСА_2 , з земельною ділянкою по АДРЕСА_3 ( ОСОБА_9 ), землями селищної ради (прохід), ділянкою по АДРЕСА_4 ( ОСОБА_5 ). ( а.с.48)

З приєднаного до матеріалів справи відеозапису з місцевості, що наданий стороною відповідача, встановлено та не заперечувалось позивачем, що остання тривалий час користується земельною ділянкою, яка знаходиться поряд з її земельною ділянкою площею 0,0774 га та завдяки даній земельній ділянці обробляє свою земельну ділянку. Поряд перебувають земельні ділянки, які ніхто не обробляє та останні, як слідує з доданих: інформації Державного земельного кадастру та повідомлення Михайло-Коцюбинської селищної ради є несформованими, домогосподарства обліковуються по по господарським книгам. (а.с.83-88)

За повідомленням Михайло-Коцюбинської селищної ради будівля клубу знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , відомості про віднесення будівлі школи, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0154 до історичних пам`яток, а також документи стосовно правового статусу будівлі школи, що були в розпорядженні селищної ради на момент приватизації земельної ділянки з вказаним кадастровим номером відсутні. ( а.с.89)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України).

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 133/305/17-ц (провадження № 61-12458св19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Уточнюючи позовні вимоги позивачка посилалась на висновок земельно-технічної експертиз №2461/19-24 , складеного 29.08.2019 року, за яким технічно можливо встановити земельний сервітут на земельній ділянці кадастровий номер :03:000:0154, площею 0,2661 га, розташованої за адресою : АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , з правом проходу та проїзду на транспортному засобі ОСОБА_1 з вул.. Коцюбинського, с. Скугарі Чернігівського району Чернігівської області до ділянки кадастровий номер :03:000:0151, площею 0,0774 га, розташованої за адресою с. Скугарі Чернігівського району Чернігівської області. ( а.с.104-108)

У вказаному висновку експерта не встановлено, чи не будуть за варіантом, запропонованим експертом, порушуватися права власника земельної ділянки, де встановлюється сервітут, оскільки земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

За клопотанням відповідача, судом першої інстанції було призначено по справі земельно-технічну експертизу на вирішення якої було поставлено питання щодо встановлення варіантів земельного сервітуту для проходу та проїзду через сусідню земельну ділянку іншого землекористувача, який був би менш обтяжливим для власника обтяженої земельної ділянки.( а.с. 136-138 ,174 т. 1) Але дане експертне дослідження проведене не було, оскільки експертом було надіслано повідомлення про неможливість проведення судової експертизи.

Таким чином, враховуючи те, що для встановлення земельного сервітуту закон вимагає від позивача надання доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, а тому, оскільки ОСОБА_1 не довела, що задоволення її потреб неможливо здійснити іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту та не довела, що його встановлення у спосіб, визначений нею, є найменш обтяжливим для ОСОБА_2 , суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Не можуть бути прийняті доводи апеляційної скарги щодо посилання заявника на невикористання можливості з боку відповідача щодо обговорення питань та поставлення власних перед експертом при призначенні експертизи за її клопотанням, оскільки таке право було використане відповідачем у клопотанні від 05.11.2019 року за яким судом першої інстанції призначено експертизу ухвалою суду від 05.11.2022 року. (а.с. 132-133,136-138 т. 1)

Також не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неможливості в інший спосіб здійснювати нею користування земельною ділянкою, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на час розгляду справи існує доступ до земельної ділянки з кадастровим №:03:000:0151 через інші суміжні земельні ділянки власником яких є селищна рада. Посилання представника позивачки в суді апеляційної інстанції на наявність користувачів цих земельних ділянок є лише його припущенням, оскільки згідно довідки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області один з користувачів сусідньої земельної а саме ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством визначено порядок встановлення земельного сервітуту, який, у тому числі, передбачає ініціювання заінтересованою особою питання щодо встановлення сервітуту перед іншою особою. У разі недосягнення сторонами домовленості про його встановлення спір вирішується в судовому порядку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського від 20 листопада 2018 року у справі № 920/1121/17).

Позивачем не надано доказів ініціювання перед відповідачем питання щодо встановлення земельного сервітуту, а відповідач навпаки повідомляє суд про недотримання порядку в тому числі і відсутність усних домовленостей щодо можливості проїзду через його земельну ділянку позивачкою.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, вони були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: