Справа № 456/2662/21
Провадження № 2-др/456/3/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий заяву представника відповідача - адвоката Дмитрович Наталії Василівни про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Стрийський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини,

в с т а н о в и в :

19.01.2022 на адресу суду представником відповідача - адвокатом Дмитрович Н.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Стрийський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини, просить стягнути з позивача ОСОБА_3 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Вважає позов про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини необгрунтованим, про що свідчить ухвала суду про залишення позову без розгляду. Просить суд при постановленні додаткового рішення врахувати акт виконаних робіт, касовий ордер, квитанцію до прибуткового ордеру та документи, що підтверджують повноваження адвоката на представництво інтересів в суді.

01.02.2022 представником позивача адвокатом Бобанич І.Б. подано заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник позивача зазначає про те, що ухвалою суду про залишення позову без розгляду судом не було встановлено наявності ні необгрунтованих дій зі сторони позивача, ні тим більше, зловживання процесуальними правами. Вважає, що представник відповідача помилково ототожнює поняття «необгрунтованих дій позивача» з поданням «необґрунтованого позову». Вказує на те, що подання заяви про залишення позову без розгляду це диспозитивне право позивача, яке не може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами. Крім цього, звертає увагу, що така заява була подана до початку розгляду справи судом по суті, тобто на стадії підготовчого судового засідання, як це прямо передбачено ЦПК України. Натомість просить дії представника відповідача щодо подання явно необгрунтованої заяви про стягнення витрат на правову допомогу визнати зловживанням процесуальним правом.

В судовому засіданні представником відповідача - адвокат Дмитрович Н.В. заяву підтримала, просить її задоволити, з підстав, зазначених у заяві.

Представник позивача адвокат Бобанич І.Б. просить в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити та дії представника відповідача щодо подання явно необгрунтованої заяви про стягнення витрат на правову допомогу визнати зловживанням процесуальним правом.

Сторони, представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, представники не заперечили щодо проведення розгляду заяви у їх відсутності.

Суд, вивчивши заяву про постановлення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та дослідивши матеріали справи, приходить до переконливого висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Така ж позиція висловлена у п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме, що у разі закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Частиною 6 статті 142 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимогчастини дев`ятоїстатті 141 цього Кодексу - у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, Верховний Суд зазначив, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17 та від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17.

З матеріалів справи слідує, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу представник відповідача - адвокат Дмитрович Н.В. не надала разом з відзивом на позовну заяву, тобто до постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду, натомість заявила про це в судовому засіданні, після оголошення представником позивача адвокатом Бобанич І.Б. заяви про залишення позову без розгляду та подала заяву про постановлення додаткового судового рішення 19.01.2022.

Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Тобто встановлено, що представник відповідача - адвокат Дмитрович Н.В. у встановлені строки не заявила вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, а відтак, при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду питання про розподіл між сторонами судових витрат суд не вирішував.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 цієї статті).

Необхідною умовою для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду, є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо.

Таким чином, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду установити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

До такого ж висновку щодо наявності підстав для компенсації витрат на правничу допомогу в справі за аналогічних правовідносин (залишення позову без розгляду; вирішення питання щодо розподілу судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача, що виразилися в повторному зверненні до суду до одних і тих самих відповідачів, з тим самим предметом та з тих самих підстав) прийшов Верховний Суд в постанові від 21 грудня 2020 року в справі №922/1001/20.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 4500,00 грн., представник відповідача не зазначила, які дії позивача та представника у вказаній справі були необґрунтованими, що могло бути підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

Так, в підготовчому судовому засіданні представник позивача адвокат Бобанич І.Б. від імені позивача ОСОБА_3 подав заяву про залишення позову без розгляду. Представник відповідача адвокат Дмитрович Н.В. щодо залишення позову без розгляду не заперечувала.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2022 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Стрийський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В даному випадку, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів та постановлених судом ухвал в порядку Глави 9 «Заходи процесуального примусу» щодо зловживання позивачем чи його представником процесуальними правами, чи неправильних дій позивача при звернення до суду з вказаним позовом, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів заяви, адже рішення суду по суті спору не приймалось і вказані обставини не встановлювалися судом. Інших необґрунтованих дій з боку позивача, як то систематичне протидіяння правильному та швидкому вирішенню спору, умисність дій та винна поведінка представником відповідача не доведена, а саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Суд не встановлював зловживання процесуальними правами з боку позивача та його представника. До позивача та його представника не було застосовано будь-яких заходів у зв`язку із зловживанням правами.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Суд приходить до висновку про відсутність доказів на підтвердження зловживання позивачем та його представником процесуальними правами.

Визначених частиною 2 ст. 44 ЦПК України дій, які кваліфікуються як зловживання процесуальними правами не встановлено, а відтак, підстави для постановлення додаткового рішення про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами.

Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом.

При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу.

Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (Постанова Верховного Суду від 3 червня 2020 року у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19)).

На підставі наведеного, зважаючи на диспозитивне право сторони звернутися до суду з заявою про постановлення додаткового судового рішення, відсутні підстави для задоволення клопотання представника позивача адвоката Бобанича Ігоря Богдановича про визнання зловживанням процесуальним правом дій представника відповідача щодо подання явно необгрунтованої заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 223, 258-265, 270 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні клопотання представника позивача адвоката Бобанича Ігоря Богдановича про визнання зловживанням процесуальним правом дій представника відповідача щодо подання явно необгрунтованої заяви про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

В задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Дмитрович Наталії Василівни про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Стрийський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини відмовити.

Копію ухвали після виготовлення повного тексту судового рішення надіслати сторонам у справі.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської область протягом 15 днів з дня її оголошення.

Учасник справи, якому не було вручено ухвалу у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Оригінал ухвали

Повний текст ухвали виготовлено

04 лютого 2022 року