Справа № 333/4812/21

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.
позивача: ОСОБА_1
відповідача: ОСОБА_2
представника відповідача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з батьком, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між ними та визначення місця проживання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 2006 р.н., та малолітньої сина ОСОБА_5 , 2012 р.н., з батьком позивачем по справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 19.03.1994 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей:
- повнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- неповнолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, оскільки шлюбні відносини припинені з січня 2021 р., у зв`язку з втратою взаєморозуміння, різними поглядами на сімейне життя. З цього часу спільне господарство не ведеться.
Також позивач просить визначити місце проживання з ним їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2021 р., 30.09.2021 р. відкрито провадження по справі, призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, залучена до участі в якості третьої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснив, що після розірвання шлюбу відповідачка планує виїхати за межі України, тому він хоче, щоб діти залишилися проживати з ним в Україні.
Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала відносно їх задоволення.
Представник третьої особи підтримала позовні вимоги.
Малолітній ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що згоден проживати з батьком.
Суд, вислухав пояснення сторін та представника третьої особи, думку малолітньої дитини ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Сторони перебувають у шлюбі з 19.03.1994 р. Шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №206. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей:
- повнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- неповнолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Відновляти дані стосунки сторони не мають намірів.
Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,що мають істотне значення.
На підставі вищезазначених обставин суд дійшов висновку, що даний шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення. Підстав для збереження шлюбу між сторонами судом не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати, оскільки збереження сім`ї буде суперечити їх інтересам.
З пояснень сторін та акту обстеження умов проживання дітей, складеного третьою особою від 23.11.2021 р., вбачається, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, але вони залишаються мешкати за однією адресою зі своїми дітьми. Відповідачка має намір поїхати до Російської Федерації на постійне місце проживання і не заперечує, щоб місце проживання їх неповнолітніх дітей було визначено з батьком позивачем по справі.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Згідно з ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Враховуючи, що неповнолітня дитина сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже досягла 14 років, тому вона має самостійно визначати з ким з батьків їй мешкати, тому підстави для задоволення позовних вимог щодо визначення її місця проживання з батьком, відсутні.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком, суд враховує наступне.
Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).
ЄСПЛ 01.07.2017 року в справі «МС проти України» зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соцiального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини.
В силу ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).
За нормами ст. 150 СК України, виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов`язком батьків.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).
Згідно із п. 4 ст. 18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16 грудня 1966 року, держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов`язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань.
Відповідно ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Під час вирішення питання щодо місця проживання дитини ОСОБА_5 суд бере до уваги, в даному випадку, обставини, що склались у батьків дитини, а саме намір матері виїхати на постійне місце проживання до Російської Федерації, досягнення згоди між батьками під час судового процесу щодо визначення місця проживання дитини з батьком, думку дитини ОСОБА_9 та його достатньо свідомий вік, який заявив в суді, що бажає залишитися мешкати з батьком, при цьому продовжить спілкуватися з мамою, з якою має доброзичливі стосунки, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Під час розгляду судом спорів щодо місця проживання дитини, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковою є участь і органів опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті дослідження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших доказів, що стосуються справи.
Згідно висновку органу опіки та піклування - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському район від 03.12.2021 р., останній вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком позивачем по справі.
Суд, враховуючи встановлені судом обставини, погоджується з вищевказаним висновком органу опіки та піклування, та вважає, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_9 з його батьком буде відповідати інтересам дитини.
З огляду на вищевказане, позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком позивачем по справі, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 19, 84, 112, 141, 157, 160, 161, Сімейного Кодексу України, ст.ст. 5, 12, 77, 141, 142, 258, 263- 265, 354-355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, - задовольнити частково.
Шлюб, зареєстрований 19.03.1994 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №206, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - розірвати.
ОСОБА_2 залишити прізвище « ОСОБА_10 ».
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний тест судового рішення складений 14.02.2022 р.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя І.Й.Наумова