Провадження №2/521/57/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретарів Манюка Д.В., Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя. Виділити ОСОБА_1 у власність складські приміщення № 4327 № 9327, розташовані за адресою: 7-й км Овідіопольська дорога, м. Одеса, «гора розгрузки»; Виділити у власність ОСОБА_2 складські приміщення № 8205, розташовані за адресою: 7-й км Овідіопольська дорога, м. Одеса, «гора розгрузки». Визнати за ОСОБА_1 право власності на складські приміщення № 4327 № 9327, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , "гора розгрузки».?Припинити ОСОБА_2 право власності на складські приміщення № 4327, № 9327, розташовані за адресою: 7-й км Овідіопольська дорога, м. Одеса, «гора розгрузки». Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частки товару в сумі 6 550 000 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частки автомобіля АUDI А6 державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 260 000 гривень. Виділити ОСОБА_1 у власність Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 . Припинити ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення № 49 нж. між 9 та 10 поверхами житлового будинку АДРЕСА_3 . Припинити ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення №49 нж, між 9 та 10 поверхами житлового будинку АДРЕСА_3 .

Позов обґрунтований наступними обставинами. 03 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу у сторін народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 29.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що з 23 квітня 2016 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та не проживають разом. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, за спільні кошти сторонами було набуте спільне майно подружжя, що підлягає розподілу, а саме: 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_2 , вартістю 1 820 000 гривень: нежитлове приміщення, № 49-нж (між 9 та 10 поверхами) по АДРЕСА_3 , вартістю 130 000 гривень: автомобіль АUDI А6, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 520 000 гривень: два склади для товару № 3205 № 8205, 7-й км Овідіопольської дороги, м. Одеса «гора розгрузки», вартістю 260 000 гривень: два склади для товару № 4327 № 9327, 7-й км Овідіопольської дороги, м. Одеса «гора розгрузки», вартістю 468 000 тисяч гривень: товар, а саме: бензинові пили та запасні частини для них: бензинові косилки для трави та запасні частини для них: велосипеди та запасні частини для них, що знаходиться в двох складах для товару № 3205 № 8205 та № 4327 № 9327, за адресою: 7-й км Овідіопольської дороги, м. Одеса «гора розгрузки»; товар в орендованих контейнерах № 2456 № 7456 по вулиці Заводській, за адресою: 7-й км Овідіопольської дороги, м. Одеса: товар в орендованому складі для товару № 9326, за адресою: 7-й км Овідіопольської дороги, м. Одеса «гора розгрузки» - вартістю 13 100 000 гривень. Позивач зазначає, що всім цим майном з 23 квітня 2016 року вона не може користуватися, в зв`язку із знаходженням майна у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_2 .

В ході розгляду справи ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому просив відступити від засади рівності часток подружжя, врахувати інтереси дітей сторін, які після розірвання шлюбу проживають із батьком, та поділити майно подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки нежитлового приміщення № 49 нж. між 9 та 10 поверхами житлового будинку АДРЕСА_3 , та автомобіля марки АUDI А6, д/н НОМЕР_1 . Щодо квартири АДРЕСА_2 відповідач зазначив, що вона є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України в зв`язку із перебудовою вже існуючого об`єкту без одержаного відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, а тому не може бути предметом поділу. Щодо складів для товару під № 3205, 8205, 4327, 9327 відповідач зазначає, що це майно було придбане й використовується в підприємницькій діяльності відповідача з метою одержання прибутку, та були придбані на запозичені кошти, які відповідач й досі не повернув. Щодо товару на суму 6 550 000 гривень жодних доказів на підтвердження наявності товару, його вартості, інших характеристик позивачем до суду не надано. Відносно позовних вимог, що стосуються автомобіля АUDI А6 відповідач зазначив, що згоди на отримання грошової компенсації так і на її надання він не надає.

14.06.2017 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому просив, після зменшення розміру позовних вимог визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/4 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 65,9 кв. м. Розділити спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином: - визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 65,9 кв. м.

Зустрічний позов обґрунтований наступними обставинами. 3 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу у сторін народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 29.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що з серпня 2015 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та не проживають разом. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати із відповідачем ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 . У шлюбі сторонами було придбано 1/4 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 65,9 кв. м., яке зареєстровано за ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , що видане 15.09.2006 року, вартістю 51 000 грн. На думку ОСОБА_2 вказане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу у рівних ідеальних по Ѕ частки кожному.

03.12.2018 року ОСОБА_1 подала відзив на зустрічну позовну заяву із запереченнями проти позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що ОСОБА_2 , в обґрунтування зустрічного позову вказує, що подружжя робило коштовний ремонт, що підтверджується копіями квитанцій, накладними, заказом на встановлення метало-пластикових вікон. Однак, ОСОБА_1 спростовує проведення за рахунок коштів подружжя будь- якого коштовного ремонту за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 65,9 кв. м. Позивач зазначає, що ремонт взагалі не проводився, та оздоблення та меблі ніколи не придбавалися ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_5 . Копії квитанцій, накладних, заказу на встановлення метало-пластикових вікон, які разом додані ОСОБА_2 до зустрічної позовної заяви - є сфабрикованими. Так, накладна б/н від 13.09.2014 року на постачання сантехнічного обладнання за адресою - АДРЕСА_4 , завірена підписом та печаткою фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 ). Однак згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказаний підприємець, припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця - 19.04.2012 року, тобто за 2 роки до видачі відповідної накладної.

У відкритому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі.

У відкритому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник позов визнали в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частки нежитлового приміщення № 49 нж. між 9 та 10 поверхами житлового будинку АДРЕСА_3 , та автомобіля марки АUDI А6, д/н НОМЕР_1 . Зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 належить задовольнити частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 необхідно відмовити з наступних підстав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із поділом майна подружжя, а тому регулюються Главою 8 СК України.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, зареєстрованому 03 червня 2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №495, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (т. 1 а. с.8).

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (т. 1 а. с. 9, 10).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (т. 1 а.с.32).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року визначено місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання батька в АДРЕСА_6 (т. 2 а. с. 65-69).

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. на кожну дитину (т. 2 а. с. 73-77).

В період шлюбу сторони набули у власність на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2014 року нежитлове приміщення № 49-нж, загальною площею 3,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 та квартиру загальною площею 74 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 13.01.2010 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а. с. 25).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем ( т. 1 а. с. 219-223).

Згідно довідки ТОВ «Промтоварний ринок» від 07 жовтня 2016 року № 947, ОСОБА_2 є власником двох 20-ти футових контейнерів, встановлених на торгівельному місці №3205 на території СТРП №4 ТК №3, які були придбані останнім 23 березня 2013 року у гр. ОСОБА_5 , на підставі простої письмової форми договору купівлі продажу, та двох 40-ка футових контейнерів, встановлених на торгівельному місці №4327 на території СТРП №4 ТК №3, які були придбані останнім 18 квітня 2013 року у гр. ОСОБА_6 , на підставі простої письмової форми договору купівлі продажу (т. 1 а. с. 58).

Встановлено, що 26 травня 2015 року в період шлюбу на ім`я ОСОБА_1 був придбаний автомобіль АUDI А6, 2011 р. в., що підтверджується довідкою № 31/15/5142-2624 від 28.10.2016 року та реєстраційною карткою ТЗ (т. 1 а.с.97). Вказаний автомобіль перебуває в користуванні ОСОБА_2 , що не заперечувалось сторонами.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 359/898/18 провадження № 61-3703св19.

Аналізуючи обставини справи та норми права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд вважає, що нежитлове приміщення № 49-нж, загальною площею 3,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 74 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіль АUDI А6, 2011 року випуску є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, та підлягають поділу в порядку ст. ст. 69-71 СК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині поділу квартири АДРЕСА_7 , суд критично ставиться до доводів відповідача ОСОБА_2 про те, що зазначене майно має ознаки самочинного будівництва в розумінні статті 376 ЦК України, а тому поділу не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами, що спірна квартира АДРЕСА_7 , право власності на яку зареєстровано в установленому законом порядку ще 18.01.2010 року, є об`єктом самочинного будівництва в контексті статті 376 ЦПК України.

Вирішуючи спір в частині поділу автомобіля АUDI А6, 2011 року випуску, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на вказаний автомобіль із компенсацією позивачу Ѕ частини вартості автомобіля, суд керується наступним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року встановлено, що автомобіль АUDI А6, 2011 р. в. був придбаний 26 травня 2015 року в період шлюбу на ім`я ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 через ОСОБА_1 здійснив розрахунок в розмірі 443700,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Результати аналізу змісту положень статті 71 СК України дають підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 , зокрема, просила визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль АUDI А6, 2011 р. в., зі стягненням з відповідача на її користь різниці вартості частки у праві спільної сумісної власності на зазначене майно у розмірі 260 000 грн.

Заявляючи зазначені вимоги, позивач погодилась на отримання грошової компенсації.

Суд при цьому враховує, що з позовом про припинення своєї частки у спільному майні і стягнення компенсації звернулась позивач, а тому задоволення позовних вимог про поділ спірного автомобіля не передбачає обов`язкове внесення на депозит суду суми компенсації.

Разом із цим, задовольняючи позов в цій частині, суд вважає необхідним зменшити розмір компенсації до 221850 грн., що відповідає вартості Ѕ частки спірного автомобіля.

Що стосується позовних вимог щодо поділу двох 20-ти футових контейнерів № 3205, № 8205, та двох 40-футових контейнерів № 4327, № 9527 суд зауважує наступне.

Зазначене майно, як вбачається із матеріалів справи, було придбано ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову в цій частині, ОСОБА_2 зазначає, що вказане майно придбано ним й використовується з метою отримання прибутку на запозичені кошти, які не були спільними із ОСОБА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто суму боргу за договорами позики від 22 березня 2013 року та 15 квітня 2013 року в розмірі 81275 грн. (т. 2 а. с. 15-17).

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року встановлено, що 22 березня 2013 року та 15 квітня 2013 року між відповідачем та ОСОБА_7 укладено договір позики, на підставі якого ОСОБА_2 отримав у позику грошові кошти в загальному розмірі 81275 грн, що підтверджується розписками.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим відповідач, посилаючись на те, що спірне майно є його особистим майном, а тому не підлягає поділу між подружжям, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, натомість не заперечував, що кошти, отримані в борг за договором позики, використані для придбання контейнерів, тобто в інтересах сім`ї, та на час розгляду справи не повернуті позикодавцю.

Посилання відповідача на те, що кошти, витрачені на придбання контейнерів, він отримав за договором позики, а тому вони придбані за його особисті кошти, і спірне майно є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу, не заслуговують на увагу, оскільки у випадку доведеності вказаних обставин сам факт отримання коштів шляхом укладення договорів та використання їх в інтересах сім`ї, зокрема на придбання майна відповідно до статті 65 СК України, не спростовує презумпцію спільного сумісного майна подружжя, а лише породжує зобов`язання другого з подружжя за вказаним договором позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Пред`являючи позов в цій частині, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на два 40-ти футових контейнерів (перший поверх № 4327, другий поверх № 9527), а за ОСОБА_2 право власності на два 20-ти футових контейнерів (перший поверх № 3205, другий поверх № 8205).

При цьому, позивачем жодним чином не підтверджено та не обґрунтовано наявність обставин, які б могли бути підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя, тому суд виходить із засад рівності часток майна дружини та чоловіка, та вважає необхідним здійснити поділ вказаного майна шляхом визнання за сторонами права власності на нього в рівних частках по Ѕ частки.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Разом із цим, відповідач ОСОБА_2 в ході розгляду справи вважав, що при поділі майна наявні підстави для збільшення його частки у нежитловому приміщенні АДРЕСА_8 та автомобілі АUDI А6 з 1/2 до 2/3, оскільки після розірвання шлюбу з ним проживають неповнолітні діти, повністю перебуваючи на його утриманні, а призначені за рішенням суду аліменти позивач не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку ОСОБА_1 не погашає.

Відповідно до ч. 3 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Проживання дітей з батьком, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, ОСОБА_2 не довів.

Отже, спірне майно було придбано подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 частково, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача щодо поділу товару на суму в розмірі 6 500 000 грн., так як жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності цього товару, його асортименту та вартості позивачем суду надано не було.

При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, частково обґрунтованими, в зв`язку із чим задовольняє їх частково.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд керується наступним.

В обґрунтування зустрічного позову, ОСОБА_2 зазначає, що в період шлюбу подружжям було придбано ј частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 65,9 кв. м.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 жовтня 2006 року розпорядженням органу приватизації № 197497 передано вказану квартиру в спільну часткову власність ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частках (т. 1 а. с. 238).

Таким чином, ОСОБА_1 отримала право власності на вказану квартиру, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 в порядку приватизації.

За приписами статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка вважається житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду.

Таким чином, ј частка квартири АДРЕСА_5 є об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_1 , та поділу, в порядку статті 71 СК України не підлягає.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ним робився коштовний ремонт у вказаній квартирі, встановлювалися металопластикові вікна, у зв`язку із чим квартира істотно збільшилася у своїй вартості, внаслідок грошових затрат, а саме, проведення ремонту, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 20/5583/5584 від 27.01.2020 року визначити, чи істотно збільшилося у своїй вартості ј частка квартири внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя та з врахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт не представляється можливим (т. 2 а. с. 138-145).

Інших доказів щодо збільшення в своїй вартості ј частки квартири внаслідок грошових затрат, в тому числі, здійснених за свої особисті кошти, ОСОБА_2 не надано. Квитанції, надані ОСОБА_2 на підтвердження факту здійснення ремонтних робіт та придбання відповідних матеріалів, на думку суду не підтверджують факт здійснення цих витрат на кошти, що належали особисто ОСОБА_2 , а не на спільні сумісні кошти подружжя.

Вказані обставини дають суду підстави відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову та доказів на загальну суму в розмірі 7212 грн., що підтверджується відповідними платіжним дорученнями (т. 1. а. с. 2, 17а, 22, 31а, 101, т. 2 а. с. 22).

Враховуючи те, що позов задоволено на 15 %, стягненню підлягає судовий збір в розмірі 1226 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60-71 СК України, ст. ст. 10, 12, 19, 81, 89, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення АДРЕСА_8 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення АДРЕСА_8 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку двох 20-ти футових контейнерів (перший поверх № 3205, другий поверх № 8205), розміщених на торгівельному місці № НОМЕР_4 на території СТРП № 4 ТК № 3 ТОВ «Промтоварний ринок», за адресою: АДРЕСА_9 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку двох 20-ти футових контейнерів (перший поверх № 3205, другий поверх № 8205), розміщених на торгівельному місці № НОМЕР_4 на території СТРП № 4 ТК № 3 ТОВ «Промтоварний ринок», за адресою: АДРЕСА_9 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку двох 40-ти футових контейнерів (перший поверх № 4327, другий поверх № 9527), розміщених на торгівельному місці № НОМЕР_5 на території СТРП № 4 ТК № 3 ТОВ «Промтоварний ринок», за адресою: АДРЕСА_9 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку двох 40-ти футових контейнерів (перший поверх № 4327, другий поверх № 9527), розміщених на торгівельному місці № НОМЕР_5 на території СТРП № 4 ТК № 3 ТОВ «Промтоварний ринок», за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль «Audi 6», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частки автомобіля «Audi 6», державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 221850 (двісті двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_6 , місце реєстрації АДРЕСА_10 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_7 , місце реєстрації АДРЕСА_4 судовий збір в розмірі 1226 (одна тисяча двісті двадцять шість) грн. 04 коп.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 03 лютого 2022 року.

Суддя: Ю.В. Тополева