Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 937/4169/20

2/330/22/2022

"17" січня 2022 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Нестеренко Т.В.,

при секретарі - Корнієнко М.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Фоменка С.І.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Юлія Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Юлія Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть ( до позову додається копія). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 , автомобіля ВАЗ- 211440, земельної ділянки площею 6,0298 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки площею 10,2397 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельні ділянки розташовані на території Новоданилівської сільської ради Якимівського району Запорізької області. Позивач доводиться померлій спадкодавиці племінницею, мати позивача та померла спадкодавиця є рідними сестрами. Спадкодавиця ОСОБА_3 була одинокою людиною, за свого життя вона не мала дітей, лише підтримувала родинні зв`язки із своїми племінниками та племінницями однією з яких є позивач. Практично все своє свідоме життя спадкодавиця проживала в с.Єлизаветівка Якимівського району Запорізької області, але у зв`язку з настанням похилого віку та виниклими складнощами із здоров`ям вона зверталася до своїх рідних за допомогою. Так у 2016 році спадкодавиця ОСОБА_3 звернулася до позивача з проханням надати їй допомогу в отриманні певних документів, які надають їй право отримувати лікарські засоби,які застосовуються під час лікування онкологічних хвороб, такі документи спадкодавиці необхідно було отримати в Запорізькому онкологічному диспансері. Того ж часу позивач дізналася від спадкодавиці, що вона хворіє на онкологічну хворобу репродуктивних жіночих органів, що вона перебуває на обліку в Якимівській ЦРЛ. У зв`язку з викладеними обставинами позивач виконала прохання спадкодавиці, вони разом зверталися до онкологічного диспансеру, внаслідок чого ОСОБА_3 отримала необхідні документи тощо. В подальшому спадкодавиця деякий час самостійно мешкала за адресою її будинку, але на початку 2018 року вона на пропозицію позивача погодилася переїхати до позивача для проживання разом із нею, оскільки на той час спадкодавиці виповнилося 83 роки та внаслідок хвороби вона потребувала стороннього догляду за нею. Тоді ж , а саме 10 лютого 2018 року, спадкодавицею було складено заповіт згідно змісту якого вона на випадок своє смерті заповідала на користь позивача перелічену спадщину ( до позову додається копія заповіту). Під час проживання разом із позивачем у спадкодавиці почала прогресувати хвороба у зв`язку з чим пізно восени 2019 року вона була госпіталізована до Запорізької ЦРЛ у зв`язку з відкриттям кровотечі із статевих органів, але в подальшому вона була виписана для проходження амбулаторного лікування додому до позивача. На фоні прийому лікувальних препаратів для зниження больових симптомів онкологічної хвороби у спадкодавиці почалися галюцинації, поведінка у неї була не зовсім адекватною. Так зокрема ОСОБА_3 у присутності позивача, її чоловіка, близьких та знайомих позивача висловлювалася, що вона шукає німців ( фашистів), які її нібито зґвалтували під час війни, що вони нібито їй пошкодили ноги, погрожувала милицями, щось постійно шукала тощо. Усвідомлюючи, що внаслідок хвороби та прийомом лікарських препаратів тощо, поведінка ОСОБА_3 не викликала великого здивування у позивача. Станом на кінець 2019 року позивач працювала на взуттєвій фабриці "Міда", яка розташована в м. Запоріжжя, у зв`язку з чим позивач щоденно їздила на роботу до зазначеного населеного пункту, ОСОБА_3 залишалася під доглядом її чоловіка позивача. 05 грудня 2019 року після повернення з роботи чоловік позивача повідомив, що до них додому приїхала мати відповідача на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_3 сказала , що це є її родичі вона вирішила їхати жити до відповідача. Після чого ОСОБА_3 виїхала до м.Мелітополь для проживання у відповідача, але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після смерті спадкодавиці позивач, маючи у себе заповіт та вважаючи себе спадкоємцем після померлої ОСОБА_3 , 11 березня 2020 року звернулася до приватного нотаріуса Якимівського районного нотаріального округу Тимченка Є.С. із заявою про прийняття спадщини, але в подальшому нотаріус повідомив позивача, що 11 грудня 2019 року спадкодавицею було складено заповіт № 4155, який було посвідчено приватним нотаріусом Земенковою О.А., такий заповіт було посвідчено на дому за адресою АДРЕСА_2 . Згідно тексту зазначеного заповіту спадкодавиця ОСОБА_3 заповідала на користь відповідача земельну ділянку площею 6,0298 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку площею 10,2397 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Новоданилівської сільської ради Якимівського району Запорізької області. Тобто таким чином новим заповіт ОСОБА_3 усунула позивача від успадкування земельних ділянок. Позивач ОСОБА_7 з`ясувавши зазначені обставини, звертається до суду для захисту своїх прав та вважає зазначений заповіт недійсним. Свою позицію позивач обґрунтовує наступним: - спадкодавець ОСОБА_3 за свого життя було складено заповіт на ім`я позивача, такий заповіт було складено 10 лютого 2018 року, тобто майже за два роки до смерті ОСОБА_3 . На той час ОСОБА_3 , незважаючи на наявність у неї онкологічної хвороби, вела себе адекватно, поведінка її , а саме психічний стан, не викликали у позивача та інших осіб стурбованості, будь-яких відхилень у оцінці подій тощо у спадкодавиці не було. В той же час ОСОБА_3 ніколи за майже два роки свого проживання у позивача не висловлювала ніякої думки щодо зміни заповіту, який було складено на користь позивача. Лише восени 2019 року внаслідок наявності тяжкої хвороби та прийому лікарських засобів у ОСОБА_3 почалися відхилення у поведінці, оцінки нею оточуючої обстановки тощо, симптоми такої неадекватної поведінки були описані позивачем раніше. Посилання позивача щодо зазначеного можуть бути підтверджені не тільки поясненнями позивача, а також показами громадян, які можуть бути допитані судом у якості свідків ( клопотань про допит свідків надається); - позивач вважає, що оспорюваний заповіт відповідно до змісту якого спадкодавець заповідала майно на користь відповідача, був складений під час коли спадкодавиця не могла усвідомлювати свої дії та керувати такими діями внаслідок наявності у неї тяжкої онкологічної хвороби, прийому лікарських препаратів, які знеболювали перебіг такої хвороби. Такі обставини на думку позивача підтверджуються висновками судової медичної експертизи покійної ОСОБА_3 де зазначено, що причиною смерті спадкодавиці є «Інтоксикація. Злоякісне утворення тіла маткі з розпадом, метастазами у внутрішні органи». Крім того позивач звертає увагу суду на наступне - оспорюваний заповіт було складено 11 грудня 2019 року нотаріусом не під час особистого прибуття спадкодавиці до нотаріальної контори, а під час виїзду нотаріуса для складення заповіту на дому. Тобто такі обставини свідчать про те, що спадкодавиця ОСОБА_3 на час складання оспорюваного заповіту перебувала у тяжкому стані, прибути особисто до нотаріуса вона не могла внаслідок перебігу онкологічної хвороби, смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на другий день після складання заповіту. Отже, виходячи з викладеного, позивач вважає, що заповіт від 11 грудня 2019 року, яким ОСОБА_3 фактично усунула позивача від спадщини у вигляді земельних ділянок, був складений нею під впливом наявності у неї тяжкої хвороби, вживання сильнодіючих обезболюючих речовин, вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі керувати своїми діями , вчинками, тобто бажання заповідача не було вільним та не відповідало її волі. На підставі викладеного позивач просила визнати вказаний заповіт не дійсним.

Також відповідачем було надано відзив на позов, в якому вона зазначила, що позивач стверджує що померла ОСОБА_3 у віці 84 років, через похилий вік і наявну онкологічну хворобу не усвідомлювала свої дії та не могла керувати своїми діями у зв`язку із чим, бажання заповідача мовби-то не було вільним та мовби-то не відповідало її волі. Так, доводи позивача є надуманими та безпідставними, а тому не можуть свідчити про нікчемність заповіту чи його недійсність, оскільки заповідач на момент складання заповіту мала повну цивільну дієздатність, яка була встановлена нотаріусом при посвідченні заповіту. Щодо позиції позивача щодо укладення нового заповіту, то ч. 2 ст. 1254 ЦК України передбачає, що заповідач має право у будь-який час скласти повий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, і якій він йому суперечить. Щодо прибуття нотаріуса за адресою заповідача, то відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної о правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. У зв`язку із викладеним, нотаріус Земенкова Ю.А. мала право посвідчувати заповіт поза межами робочого місця нотаріуса. Разом з тим, посилання позивача на проведення судово-медичної експертизи покійної ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки висновку про проведення експертизи надано не було суду і стороні процесу у зв`язку з чим посилання на проведення судово-медичної експертизи є неправдивим і спрямоване на введення суду в оману. Не можна не зауважити, що згідно медичної документації, ОСОБА_3 проходила огляд і перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Запорізька центральна районна лікарня» Запорізької районної ради ЗО протягом періоду часу з 25.11.2019 по 02.12.2019. Лікування хворої було проведено належним чином, ОСОБА_3 була виписана з стаціонару 02.12.2019 у задовільному стані з наданням рекомендацій лікування і медикаментозній терапії. Про наявність галюцинацій, неадекватної поведінки, тощо позначено не було. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечним цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мат необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину маг бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин мас вчинятися у формі. встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений прана на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2)складені особою, яка не мала на це права (особа не мас необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В силу вимог норм цивільного закону до нікчемних заповітів відносним заповіт, який складений фізичною особою, яка не має повної цивільної дієздатності (ч.1 ст. 1234 ЦК України); заповіт вчинений через представника, заповіт посвідчений уповноваженою особою, але із порушенням вимог встановлених законом (ст. 1247, ст. 1248, ст. 1251, ст. 1252 ЦК України), тобто заповіт, то складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України, а саме це письмова форма. нотаріальне посвідчення, або посвідчення особами, уповноваженими на це законом, зазначення у заповіті місця та часу його складання, вказівка у тексті заповіту про дату і місце народження заповідача, підписання заповіту заповідачем, підписання заповіту іншою особою у випадках, передбачених ч.4 ст. 207 ЦК України. Стаття 1248 ЦК України передбачає умови посвідчення заповіту нотаріусом. а саме, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту мас відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Із заповіту від 11 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенковою Ю.А. (реєстр № 4155) вбачається, що в тексті заповіту зазначено: місце, дата, складання заповіту, число, місяць, рік та місце народження заповідача та ідентифікаційний код, а також слідує, що заповіт складений фізичною особою із повною цивільною дієздатністю, за відсутності будь-якого примусу, як фізичного так і психічного із роз`ясненням змісту відповідних статей 1235-1242, 1244-1248, 1254,1255, ч. 2 ст. 1307 ЦК України, які зазначені у заповіті. В заповіті указано, що заповідач перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. У заповіті також зазначена дата його складання та підписання о 10 год. 00 хв., 11 грудня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 . Заповіт підписаний власноручно заповідачем та прочитаний нею вголос, про що мається підпис ОСОБА_3 , а також зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 та викладений на нотаріальному бланку, який виданий заповідачу. Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, тобто, що в силу ч. 1ст. 225 ЦК України заповідач в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. ОСОБА_3 на момент складання заповіту від 11 грудня 2019 року мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним їй майном на випадок смерті, заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства. Просила суд прийняти рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити повністю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позову, та просила відмовити в його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Юлія Анатоліївна в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечувала в повному обсязі, зазначила, що позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки жодних підстав для визнання заповіту, вчиненого та посвідченого відповідно до закону, немає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що померла ОСОБА_3 була дружиною його покійного дядька, після смерті свого чоловіка вона проживала разом з ними в будинку приблизно три роки. За час проживання, ОСОБА_3 то приїздила, то від`їздила, за життя вона була чудна, то домовий якийсь був у неї, то інопланетяни, то хтось її обікрав, то німці над нею знущались, хотіли спалити на вогнищі. Іноді все було нормально, його вона впізнавала, пожила у них, потім зібралась та поїхала до іншої родички, ОСОБА_1 , через деякий час знов до них приїхала, а останній час проживала у ОСОБА_1 яка за нею доглядала.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що померла ОСОБА_3 була дружиною дядьки її чоловіка, тобто чоловік померлої і її свекор були рідними братами, вона проживала у них в сім`ї після смерті свого чоловіка, від`їздила від них, знов поверталась, своїми грошима, які отримувала з пенсії, вона розпоряджалася сама. Останнім часом проживала у їх родичів, ОСОБА_1 , яка за нею і доглядала, але останні 10 днів до своєї смерті ОСОБА_3 жила в Мелітополі . Поведінка в неї іноді була дивною, казала, що над нею знущалися німці, при цьому забинтовувала собі ногу, забувала вимикати газ, закривати холодильник, то не могла знайти якісь свої речі, казала, що її обікрали. Вона лікувалася в лікарні в Якимівці, в неї були кровотечі (жіночі), також приймала ліки від тиску. Коли вона проживала у ОСОБА_1 , то вони з нею спілкувалися по телефону, вона давно ходила на милицях, їй завжди щось не подобалось, вона від одних родичів переїздила до інших, на тривалий час на одному місці не залишалася.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що з ОСОБА_3 вона познайомилась, коли проживала у ОСОБА_1 у с.Веселянка. Так, вона допомагала їм по господарству, іноді доглядала за ОСОБА_3 .. Характер в неї був важкий, все не так, не хотіла митися. В неї було багато хвороб, то «чахотка», то «кліщи», то «німці ноги повикручували», було багато ліків. Вела себе вона по різному, то поводила себе нормально, то стверджувала, що її хтось штовхає, було по різному.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що померла ОСОБА_3 була рідною тіткою його дружини та проживала разом з ними останній час. То від`їздила від них, знов поверталась, ніхто її ні до чого не примушував, своїми грошима, які отримувала з пенсії, вона розпоряджалася сама. За життя вона була дуже хворою, приймала багато ліків, які вони їй купували за призначенням лікаря, возили її до лікарні у м.Запоріжжя.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є мамою відповідача, а померла ОСОБА_3 є її двоюрідна тітка, дітей в неї не було, син помер маленьким, тому після смерті чоловіка в серпні 2010 року вона почала проживати у племінника, ОСОБА_9 , потім вона жила у сестри ОСОБА_16 , а коли та померла, то проживала у інших родичів. Племінник з нею не хотів більше жити із за її важкого характеру, а ОСОБА_1 забрала її до себе на умовах, що та все своє майно на неї перепише, це їй сама ОСОБА_3 казала. Так в неї була онкологія тіла матки, вона двічі лікувалася в лікарні з кровотечею, а потім вони її забрали до себе, бо ОСОБА_1 зі слів померлої, не захотіла її до себе пускати. Вони з ОСОБА_3 другого грудня прямо з лікарні м.Запоріжжя поїхали на таксі до ОСОБА_1 за її речами, після цього вона переїхала до них. Вона була слабенька, в неї було професійне захворювання, вона постійно кашляла, але пам`ять в неї була добра, вона розгадувала кросворди, користувалася телефоном, потім вона їй сказала, що позивачці залишила машину, племіннику хату, а нам вирішила заповідати землю, за те що ми за нею доглядали. Так як вона була слабенька, ходила на милицях, тому нотаріуса запросили додому, потім вона їй сказала, що заповіт який писала на ОСОБА_1 , відмінила. Перед самою смертю вона була вдячна їй за допомогу, попросила поховати її біля мами, сина та чоловіка. Померла вона при пам`яті, про самогубство ніколи не казала, постійно приймала ліки. Вони викликали їй швидку допомогу та запрошували додому свого сімейного лікаря.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що допомагав своїй кумі, ОСОБА_2 забрати бабусю з лікарні. Він з ними їздив на таксі у якийсь будинок, де забирали речі бабусі, вона ходила на милицях, це було наприкінці листопада. Бабуся в дорозі поводила себе адекватно.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона працює сімейним лікарем у Якимівській ЦРЛ та зазначила, що вона не пам`ятає хвору ОСОБА_3 ..

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона працює терапевтом у амбулаторії м.Мелітополь. Також зазначила, що точної дати не пам`ятає, але вона приїздила на адресу дивитися хвору, так як родичі ОСОБА_3 є її пацієнтами. То була старенька бабуся, вона лежала, коли вона запитувала щось в неї, вона їй відповідала, що в неї болить живіт, її родичі сказали, що в неї онкологія. Неадекватності у неї вона не бачила, та могла приписати їй щось знеболююче та від закрепу і порекомендувала звернутися до онколога.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, заслухавши сторони та їх представників, вислухавши пояснення свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України,нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч. 1 4 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 321 цього Кодексу.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого повторно Шевченківським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті м. Мелітополь Запорізької області.

Як встановлено під час розгляду справи, ще за життя, а саме 10 лютого 2018 року ОСОБА_3 залишила заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 належне їй майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , автомобіль ВАЗ- 211440, земельну ділянку площею 6,0298 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку площею 10,2397 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельні ділянки розташовані на території Новоданилівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим С.А.

Відповідно до заповіту посвідченим приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенковою Ю.А., 11 грудня 2019 року ОСОБА_3 залишила заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 належні їй земельну ділянку площею 6,0298 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 10,2397 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельні ділянки розташовані на території Новоданилівської сільської ради Якимівського району Запорізької області.

Оцінюючи доводи позивача, представника позивача та заперечення відповідача, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом для визначення відповідного стану померлої ОСОБА_3 було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта КНП «ОКЗ НПД» ЗОР № 462 від 11.10.2021 року ОСОБА_3 , 1935р.н., під час підписання заповіту 11.12.2019 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу помірно-вираженого ступеню, внаслідок ракової інтоксикації викликаної онкологічним захворюванням (аденокарцинома матки з метастазами). Помірно виражений емоційно-нестійкий (астенічний) розлад був обумовлений загальною слабкістю, головними болями, запамороченням, самостійно не пересувалася, що відображено у медичній документації та показаннями свідків, цей стан супроводжувався зниженням потягів і вітальних функцій, виснажливістю розумових процесів, коли знижується продуктивна психічна діяльність, ускладнено осмислення сформованої ситуації, зниження критичних і прогностичних функцій, з`являється пасивна підкоряємість, підекспертна потребувала сторонньої допомоги. Тому, під час підписання заповіту 11.12.2019 ступінь психічних розладів був такий, що істотно впливав (обмежував) на її здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Крім того, у висновку зазначено, що комісія дійшла висновку, що ОСОБА_3 , 1935р.н., під час підписання заповіту 11.12.2019 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу помірно-вираженого ступеню, внаслідок ракової інтоксикації викликаної онкологічним захворюванням (аденокарцинома матки з метастазами). В момент підписання заповіту 11.12.2019 ступінь психічних розладів був такий, що істотно впливав (обмежував) на її здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Виходячи з цього, доводи свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_3 до самої смерті знаходилась у цілком адекватному стані, її мова була пов`язаною, судження не плутаними, вона цілком розуміла, що відбувається та в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки такі посилання є візуальним спостереженням та суб`єктивною оцінкою свідків, жоден з яких не має спеціальної освіти для достовірної оцінки поведінки ОСОБА_3 ..

Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний заповіт був складений ОСОБА_3 11 грудня 2019 року, тобто за два дні до смерті, в час, коли, як зазначено у висновку експертизи, ОСОБА_3 перебувала у стані, який супроводжувався зниженням потягів і вітальних функцій, виснажливістю розумових процесів, коли знижується продуктивна психічна діяльність, ускладнено осмислення сформованої ситуації, зниження критичних і прогностичних функцій, з`являється пасивна підкоряємість, під експертна потребувала сторонньої допомоги.

При проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи судовими експертами були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, відповідь на поставлене питання щодо того, чи могла ОСОБА_3 на час укладення заповіту, тобто на 11 грудня 2019 року, усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, викладена повно та відповідає іншим фактичним даним, дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи, тому зазначений висновок посмертної судово-психіатричної експертизи є об`єктивним, достовірним та правдивим, і повинен бути покладений в основу судового рішення стосовно вирішення заявленого позову та визнання заповіту недійсним.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на час укладення оспорюваного правочину, а саме на 11 грудня 2019 року ОСОБА_3 мала такий ступінь психічних розладів, який істотно впливав (обмежував) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, а докази, які спростовують зазначені обставини, в матеріалах справи відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати заповіт від 11 грудня 2019 року, складений ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковою Юлією Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 4155, недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-11, 81-82, 105, 141, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1233, 1234, 1247, 1248, 1254, 1257 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Юлія Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним - задовольнити в повному обсязі.

Заповіт № 4155, який було складено 11 грудня 2019 року ОСОБА_3 та який було посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковою Юлією Анатоліївною згідно змісту якого, тобто заповіту, ОСОБА_3 заповідала належні їй земельну ділянку площею 6,0298 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку площею 10,2397 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Новоданилівської сільської ради Якимівського району Запорізької області на користь ОСОБА_2 - визнати недійсним.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Якимівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Тетяна НЕСТЕРЕНКО