Справа № 648/15/22
Провадження № 2/648/226/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Ербес Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ХАУС», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, яким вказала, що в січні 2021 року позивачу стало відомо про стягнення з неї суми заборгованості та накладення арешту на майно та кошти за виконавчим написом, що вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 06.05.2020 року № 940. Відповідно до вищевказаного виконавчого напису, стягнення відбувається на користь ТОВ «ІНВЕСТ ХАУС», з яким позивач не укладала жодних договорів та не має правовідносин і підстав сплачувати кошти.

Позивач вважає, що виконавчий напис здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного: ОСОБА_1 не отримувала жодного повідомлення або вимоги про наявність заборгованості; нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом; вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звергається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів, має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищевикладеного, позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 06.05.2020 року (зареєстрований в реєстрі під № 940) приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В.

Позивач надала суду заяву, якою заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 03 4, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та клопотань не надав.

Приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 73 6, про причини неявки суд не повідомила, відзиву та клопотань не надала.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Під час розгляду справи судом вирішено процесуальні питання:

20 січня 2022 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

20 січня 2022 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 26.08.2020 року Білозерським РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), позивач змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Як вбачається з заяви-опитувальник про надання кредиту на споживчі цілі та додатку до договору № R151.002-ТЕК.0068978 від 05.04.2016 року, між ОСОБА_4 та ПАТ Банк «ТРАСТ»» існували договірні відносини.

06.05.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 940 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» заборгованість, що виникла по кредитному договору № R151.002-ТЕК.0068978 від 05.04.2016 року, договору про відступлення права вимоги № БТ-ПВ-11/19, укладеного 15.11.2019 року між тПАТ Банк «ТРАСТ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» з відповідними додатками. Стягнення проводиться за період з 16.11.2019 року по 25.04.2020 року. Загальна сума заборгованості складає 60068,49 грн.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2021 року вбачається, що за виконавчим написом № 940 від 06.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. відкрито виконавче провадження ВП № 67885294 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» заборгованості в розмірі 60068,00 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З матеріалів справи судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі:«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису у нотаріуса були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Крім того, на думку суду, існують інші обставини, що вказують на неможливість вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Судом не встановлено й факту отримання позивачем повідомлення про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано основну умову для винесення виконавчого напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, положенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оспорюваний виконавчий напис було вчинено на окремому аркуші формату А-4, а не на документі, яким встановлено заборгованість.

Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено без правових підстав, з порушенням процедури та вимог щодо його форми, а також без підтвердження безспірності заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 7-13, 81, 141, 142 ч.1, 263, 265, 280-284 ЦПК України, ст. 18 ЦК України, на підставі ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ХАУС» (, пл. Солом`янська, 2, оф. 102 Б, м. Київ, 03035), третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович (вул. П.Орлика, 32, м. Херсон, 73003), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06.05.2020 року (зареєстрований в реєстрі під № 940) приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком тарасом Володимировичем.

Заочне рішення може бути переглянуте Білозерським районним судом Херсонської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Згідно п.п 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий суддя Кусік І.В.