ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4651/21 Номер провадження 22-ц/814/204/22Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Кривчун Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 жовтня 2021 року, постановлене суддею Кузіною Ж.В. (повний текст складено 29 жовтня 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

31.08.2021 ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 46 798,34 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що із 08.06.2012 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано рішенням Київського районного суду м.Полтави від 17.10.2014 (справа №552/6257/14-ц). Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого згідно рішення цього ж суду від 15.11.2013 (справа №552/7647/13-ц), відповідач сплачував аліменти у частці від доходу (1/4), змінену на тверду грошову суму щомісячно 3 500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття, згідно постанови суду від 21.04.2021 (справа №552/4864/20).

У 2016 році у їх сина виявлено захворювання гострий - лімфобластний лейкоз (рак крові), вторинна імунна недостатність, внаслідок чого із 24.01.2016 по 27.11.2016 він проходив хіміотерапію на стаціонарному лікуванні в онкологічному відділенні Дитячої міської лікарні, а у 2017-2018 роках лікувався вдома. Із 2019 році стан його здоров`я погіршився, виявлено тромбоцитопетію та ряд супутніх захворювань, зумовлених низьким імунітетом, призначено інвалідність.

За станом здоров`я син потребує постійного дороговартісного лікування, зокрема препарат «Револд», вартістю 5 000,00 грн., реабілітації, особливої дієти та піклування, що зумовлює додаткові витрати на харчування та навчання.

Станом на серпень 2021 року загальний розмір додаткових витрат, які полягають у витратах на придбання медпрепаратів, становив 93 596,68 грн., половину вартості яких просить стягнути із відповідача.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 28.10.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 46 798,34 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами необхідність додаткових витрат, факт їх понесення та розмір. Також враховано, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, працює і отримує дохід та має обов`язок, на рівні з позивачкою, нести додаткові витрати на лікування сина.

Відповідач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що на лікування сина позивачка не понесла особистих витрат в розмірі 93 596,68 грн., оскільки у березні 2020 року вона отримала із обласного бюджету на лікування сина 40 000,00 грн., а у лютому 2021 року 50 000,00 грн.

Також просить врахувати, що позивачка отримує соціальну допомогу та щомісячно він сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 3 500,00 грн., від доходу, який складає зарплата в розмірі 9 240,00 грн. Інших джерел доходу не має, тоді як має боргові зобов`язання. Оскільки, у квітні та травні 2021 року за позичені гроші на виконання судового рішення від 21.04.2021 (справа №552/4864/20) ним сплачено ОСОБА_2 32 328,50 грн. додаткових витрат на утримання сина за період із 2016 року по листопад 2020 року.

Вважає, що районний суд, вирішуючи питання розміру додаткових витрат, не врахував у якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наголошує, що позивачка у позові не зазначила, за який період понесла додаткові витрати та не надала доказів, які б підтверджували сплачені нею кошти на навчання сина та інші витрати, а загальна сума витрат на ліки «Револд» із 01.01.2021 по 01.09.2021 по чекам дорівнює 84 600,00 грн., а зі знижкою 81600,00 грн. При цьому, суд не врахував стягнуту суму додаткових витрат, у тому числі за 2020 рік.

Припускає, що частину препаратів позивачка могла придбати для двох інших дітей, а лікування їх спільного сина здійснювалося за рахунок державних коштів, соціальних виплат та аліментів, тому заявлена до стягнення в цій справі сума коштів буде використана нею на власні потреби.

Просить врахувати, що із 2016 по 2019 роки він в добровільному порядку надавав кошти на лікування сина та застосувати до спірних правовідносин позицію Верховного Суду, сформовану у справах №484/2230/17 від 31.01.2020, №202/7117/16-ц від 20.06.2018, №750/9883/16-ц від 05.07.2018, №205/4622/16-ц від 30.01.2019 за змістом якої додаткові витрати на дитину несуть обидва батька, що узгоджується зі ст.27 Конвенції ООН.

Зазначає, що, як ветеран війни-учасник бойових дій, він має право на пільги, проте районний суд цього не врахував, безпідставно стягнувши із нього на користь держави судовий збір.

24.01.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити рішення районного суду без змін, як законне та обґрунтоване.

31.01.2022 відповідач ОСОБА_1 надав апеляційному суду копії чеків та квитанцій на 31 арк.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи убачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.7/

Згідно медичного висновку №3 про дитину-інваліда віком до 18 років від 11.02.2021 у ОСОБА_3 наявне захворювання: гострий лімфобластний лейкоз, комплексна ремісія. Вторинна імунна дисфункція. Вторинна тромбоцитопенія. Д.69.3. Висновок дійсний до 18.01.2023./а.с.11/

Із 22.07.2021 по 09.08.2021 дитина ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в онко-гематологічному відділенні ДМКЛ м.Полтави. Діагноз гострий лімфобластний лейкоз, common Л2 варіант, 1 комплексна ремісія після І гострого періоду (С91.0). Вторинна тромбоцитопенія, хронічно-рецидивуючий перебіг. Вторинна імунна дисфункція. Негоспітальна правобічна вогнищева пневмонія, гостра, середньо тяжкий перебіг, неускладнена , ДН 0 ст (21/07/2021р) Метаболічна кардіоміопатія, довідка КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 09.08.2021 №1636./а.с.10/

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21.04.2021 (справа №552/4864/20) змінено рішення Київського районного суду м.Полтави від 02.02.2021 та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, щомісячно в розмірі 3 500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 32 328,50 грн. за період з 2016 року по 2020 рік./а.с.12-14/

Згідно довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві від 05.10.2021 №02-21/8296 ОСОБА_2 перебуває на обліку та одержує державну соціальну допомогу з надбавкою на догляд на дитину з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.05.2016. Розмір допомоги станом на 01.09.2021 складає 2 552,80 грн. Інших допомог чи компенсацій ОСОБА_2 не отримує./а.с.51,52/

За повідомленням Департаменту соціального захисту населення Полтавської ОДА від 15.09.2021 №06-02/9564, згідно рішень Комісії обласної державної адміністрації з питань надання матеріальної допомоги населенню з обласного бюджету від 02.03.2020 протокол №3 та від 09.02.2021 протокол №2, ОСОБА_2 надано матеріальну допомогу на лікування дитини ОСОБА_3 у 2020 році в розмірі 40 000,00 грн., у 2021 році 50 000,00 грн./а.с.37/

На підтвердження понесених додаткових витрат на дитину ОСОБА_2 надала до суду: рецепт придбання лікарського препарату Револад, чеки на придбання лікарських препаратів за період листопад 2020 року - серпень 2021 року, включно, на загальну суму 93 596,68 грн./а.с.15-21/.

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що позивачем на підставі належних доказів, неспростованих відповідачем, доведено необхідність додаткових витрат на ліки, факт їх понесення та розмір, половина вартості якого підлягає стягненню з відповідача, який на рівні з позивачкою має обов`язок нести додаткові витрати на лікування сина.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може. При цьому враховує наступне.

Частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 185 СК України,той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованій у справах №183/1679/17 від 20.03.2019, №756/4947/17-ц від 12.12.2019, №521/16268/18 від 01.04.2020, №607/12170/20 від 08.12.2021, особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як позитивними, так і негативними фактами, зокрема хворобами.

При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого (правовий висновок Верховного Суду у справі №6-1489цс17 від 13.09.2017).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України).

Під час розгляду справи, на підставі належним чином оцінених доказів, які підтверджують наявність у дитини захворювання, яке потребує системного та довготривалого лікування, районний суд дійшов правильного висновку, що заявлені позивачем до стягнення витрати на придбання медичних препаратів є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та припущень, зокрема нецільового використання витрат на власні потреби, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Твердження відповідача, що позивачка не понесла особистих витрат на лікування сина, використавши кошти, отримані як матеріальна допомога із обласного бюджету, соціальних виплат та аліментів, колегія суддів відхиляє як неспроможні. При цьому враховує наступне.

Зі змісту позову вбачається, що позивачка, диспозитивно розпорядившись належними їй процесуальними правами, пославшись у мотивах позову на потреби сина у реабілітації, особливій дієті, харчуванні та навчанні, фактично, пов`язує підстави додаткових витрат та їх розмір, із понесеними витратами на придбання медичних препаратів згідно чеків за період із листопада 2020 року по серпень 2021 року.

Отже посилання відповідача на отриману позивачкою в березні 2020 року матеріальної допомоги із обласного бюджету в розмірі 40 000,00 грн., а у лютому 2021 року 50 000,00 грн., не стосується заявленого періоду, так само, як і соціальні виплати, які вона отримує щомісячно станом на 01.09.2021 в розмірі 2 552,80 грн., що неможна вважати достатнім для покриття витрат на лікування.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що при постановленні рішення судом першої інстанції не враховано, у якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на їх матеріальне становище, колегія суддів відхиляє. Оцінка указаних обставин надана судом першої інстанції та враховано, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, працює і отримує дохід та має обов`язок нарівні з позивачкою нести додаткові витрати на лікування сина. Тобто рівність часток обох батьків врахована, як і їх обов`язок, а не право, нести додаткові витрати на дитину, зумовлені негативними факторами, тяжкою хворобою.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №484/2230/17 від 31.01.2020, №202/7117/16-ц від 20.06.2018, №750/9883/16-ц від 05.07.2018, №205/4622/16-ц від 30.01.2019, за змістом якої додаткові витрати на дитину несуть обидва батька, яку у доводах апеляційної скарги просить застосувати відповідач до спірних правовідносин.

Із наведених підстав колегія суддів також відхиляє посилання відповідача, що інших джерел доходу, крім зарплати, він не має, та має боргові зобов`язання, зумовлені виконанням судового рішення від 21.04.2021 (справа №552/4864/20). При цьому підстави стягнення додаткових витрат згідно вказаного судового рішення охоплюють період із 2016 року по жовтень 2020 року, а в цій справі - період нарахування додаткових витрат підтверджено доказами та заявлено до стягнення із листопада 2020 року по серпень 2021 року, тобто постановлені до стягнення додаткові витрати, що є предметом апеляційного перегляду за періодом та розміром є відмінними, однак з тих же підстав їх нарахування, зумовлених тяжким довготривалим захворюванням дитини.

Разом із цим, суд першої інстанції, дослідивши надані позивачкою чеки щодо купівлі медичних препаратів на лікування сина згідно рецепту №70 від 23.07.2020 «Револд»/а.с.15/, не враховував, що не всі із досліджених чеків підтверджують придбання саме цього препарату. Доказів, що придбання інших ліків, чеки яких долучені до справи на арк.16: від 25.11.2020 на суму 1 650,00 грн.; арк.17: від 17.07.2021 на суму 539,00 грн., від 14.08.2021 на суму 126,30 грн., від 22.072021 на суму 484,10 грн.; а.с.18: від 15.01.2021 на суму 300,00 грн.; а.с.20: від 23.07.2021 на суму 437,95 грн., від 29.07.2021 на суму 148,45 грн. та 27,00 грн., від 28.07.2021 на суму 233,12 грн., від 17.07.2021 на суму 87,30 грн., від 06.08.2021 на суму 125,77 грн., 51,82 грн., 125,77 грн., 109,75 грн.; а.с.21: від 31.07.2021 на суму 223,16 грн., від 09.08.2021 на суму 107,25 грн., від 08.08.2021 на суму 131,04 грн., були необхідними саме для лікування дитини позивачем не надано, а відтак, не доведено підстави їх стягнення.

Тому апеляційний суд частково погоджується із доводами відповідача та вважає доведеним розмір додаткових витрат на придбання медичних препаратів загальною вартістю 88 688,90 грн., та з огляду на встановлене, розмір стягнення з відповідача слід зменшити із 46 798,34 грн. до 44 344,45 грн.

Посилання відповідача на порушення норм процесуального закону, а саме стягнення з нього судового збору, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно п.13 ч.1 ст.15 Закону України «Про судовий збір» пільги щодо сплати судового збору мають учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, тобто є відмінними від спору, де він є відповідачем, а даний спір виник щодо стягнення додаткових витрат на дитину, права якої і становлять предмет судового захисту.

Інші доводи апеляційної скарги є припущеннями відповідача, на яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру додаткових витрат постановлених до стягнення із 46 798,34 грн. до 44 344,45 грн. В іншій частині залишити рішення районного суду без змін.

Підстави для перерозподіли судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 жовтня 2021 року змінити в частині розміру додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зменшивши із 46 798,34 грн. до 44 344 (сорок чотири тисячі триста сорок чотири) грн. 45 копі.

В іншій частині рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

Т.О. Кривчун