Справа № 541/2884/21
Номер провадження 2/541/174/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 січня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

розглянувши цивільну справу в порядку загального провадження

за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області

про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

02 листопада 2021 року до суду звернувся з вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 . На підтвердження позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Іншим спадкоємцем являється його матір ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що спадщину після матері прийнято ним одноособово. В подальшому з метою отримання свідоцтва про спадщину за законом позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П., однак отримав відмову оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 03 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справи та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 42).

У встановлений судом строк, відповідач правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Пугач С.В. позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити.

Представник Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій розгляд справи прохав провести у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивач та його представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.35).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

З інформації, наданої приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Наконечною Н. П., спадщину після ОСОБА_2 було прийнято ОСОБА_1 , в свою чергу ОСОБА_3 подала заяву про відмову від спадщини (а.с.50).

З метою отримання свідоцтва про спадщину за законом, позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П. однак отримав відмову оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.12).

За життя спадкодавець право власності на даний житловий будинок не зареєстрував (а.с.15).

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Згідно копії з технічного паспорту, вбачається, що будівництво спірного будинку завершилось 1962 року (а.с.29).

У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Такі висновки щодо застосування відповідних норм права містяться в правовій позиції Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13.

В той же час, Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року, при касаційному перегляді судових рішень у цивільній справі № 557/1209/16-ц, зауважує, що фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319).

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на спірний житловий будинок.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Варто зазначити, що в подальшому, при здійсненні погосподарського обліку, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 обліковувалося за померлим ОСОБА_2 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, а отже дане право може бути об`єктом спадкування.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спірне спадкове майно, перешкоджає позивачу ОСОБА_1 оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня отримання виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02 лютого 2022 року .

Суддя О. А. Городівський