Справа № 462/2711/21 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3956/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у якому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно зі згаданих відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CL-161832, який було укладено 14.01.2019 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 (в подальшому «Кредитний договір») у розмірі 102 305 грн. 02 коп., з яких: 73 162 грн. 72 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 27 297 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками, 1 844 грн. 90 коп. - заборгованість за пенею по простроченому тілу кредиту, а також судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що відповідачем ОСОБА_1 порушуються умови Кредитного договору, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед Банком, яка і є предметом позовних вимог. Згаданий відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , а відтак Банк вважає, що за Кредитним договором цивільні права та обов`язки виникли в обох із подружжя (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № СL-161832 від 14.01.2019 року у розмірі 102 30 гривень 02 копійки, з яких: 73 162 грн. 72 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 27 297 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками; 1 844 грн. 90 коп. - заборгованість за пенею по простроченому тілу кредиту, а також 2 270 грн. понесених судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено (а.с. 52-53).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вважає, що «заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку», а також, що Банком «не надано доказів, щодо отримання відповідачем кредитних коштів» (а.с. 101-104).

Апелянт також подав до суду клопотання про апеляційний розгляд справи без його та його представника участі «за наявними в справі матеріалами» (а.с. 108).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Як стверджується матеріалами справи, позивачем (Банком) в обґрунтування заявлених ним позовних вимог було долучено до поданої ним до суду позовної заяви:

-фотокопії меморіальних ордерів про перерахування АТ «Кредобанк» 14 січня 2019 року коштів, обумовлених Кредитним договором, на погашення інших кредитів ОСОБА_1 , відповідно до кредитних договорів від 13.06.2015 року, 29.08.2016 року та від 15.06.2018 року (а.с. 8-10);

-довідку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 з 14.01.2019 року по 16.11.2020 року (а.с. 12-15);

-належно засвідчені Банком фотокопії Кредитного договору від 14.01.2019 року та Анкети-заяви ОСОБА_1 на отримання готівкового кредиту з його підписами на цих документах (а.с. 16-20);

-фотокопії паспорту відповідача та картки фізичної особи-платника податків (а.с. 21-24).

Апеляційна скарга не містить доводів про заперечення відповідачем факту укладення ним 14 січня 2019 року з Банком Кредитного договору, зокрема заперечень належності саме відповідачу підписів на цьому Кредитному договорі, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи цих підписів тощо.

Відтак, колегія суддів вважає доведеним позивачем (Банком) факту укладення ним з відповідачем Кредитного договору та виплати кредитних коштів відповідачу шляхом їх перерахування на погашення кредитних зобов`язань останнього за іншими кредитними договорами.

Відповідачем (апелянтом) не було подано до суду розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи Банком, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Пунктом 4.1 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 47,69 % річних (а.с. 16-18).

Згідно долученого до позовної заяви Розрахунку заборгованості за Кредитним договором, при розрахунку цієї заборгованості було застосовано процентну («відсоткову») ставку саме 47,69 % річних (а.с. 6).

Як також вбачається з вищезгаданого Розрахунку заборгованості, 27 297 грн. 40 коп. заборгованості за відсотками, які є предметом позовних вимог, складаються з суми нарахованих відсотків на поточну суму заборгованості (61 440, 86) та нарахованих відсотків на прострочену суму заборгованості (4 039, 26) за мінусом сплачених відсотків у розмірі 38 182 грн. 72 коп.:

(61 440 грн. 86 коп. + 4 039 грн. 26 коп.) - 38 182 грн. 72 коп. = 27 297 грн. 40 коп.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що «заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку», є надуманими, а тому не можуть братися до уваги.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ціна позову у цій справі складає 102 305 грн. 02 коп., яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 102 305 грн. 02 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 липня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.