ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 619/2621/21

провадження №22-ц/818/1614/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2021 року, постановлене у складі судді Кононихіної Н.Ю.

установив:

У червні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.

Позов обґрунтований тим, що на підставі розпоряджень голови Харківської обласної державної адміністрації в опалювальних сезонах 2012-2013, 2014-2015 років, голови Харківської обласної державної адміністрації та заступника голови Дергачівської районної державної адміністрації у 2013- 2014 роках КП «Харківські теплові мережі» здійснювало постачання теплової енергії до нежитлового приміщення ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У порушення статті 24 Закону України «Про теплопостачання» відповідач не уклав договір з КП «Харківські теплові мережі» та отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору. Приміщення відповідача не обладнане приладами обліку теплової енергії, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94. Станом на 01.04.2021 по особовому рахунку відповідача № НОМЕР_1 за адресою місцезнаходження нежитлового приміщення АДРЕСА_1 обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення у сумі 20257 грн. 90 коп., що утворилася за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року, яку представник позивача просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2021 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим що, факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення з жовтня 2012 року по квітень 2015 року підтверджується актами про підключення та відключення споживача до джерела теплової енергії, а саме: №177/10775 від 29.10.2012, №177/141 від 14.04.2013, №177/259 від 01.11.2013, №177/772 від 09.04.2014, №177/1800 від 24.10.2014, №177/2819 від 14.04.2015. Крім того, факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актом обстеження системи тепло споживання об`єкта №ОНОТ/1454 від 04.04.2014. Відповідачу направлялися акти звіряння та рахунки-фактури за спожиту теплову енергію. 09.03.2021. Відповідачу направлявся супровідний лист з вимогою про сплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії у сумі 20257 грн. 90 коп. за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року. Відсутність письмового договору між відповідачем та КП «Харківські теплові мережі» не є підставою для несплати заборгованості за спожиту теплову енергію. В судовому засіданні були відсутні заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності до заявлених вимог. Таким чином позивачем було доведено право вимоги сплати заборгованості, тому позов підлягає задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд, скасувати заочне рішення місцевого суду, та ухвалити нове, в якому відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарги мотивовано тим що, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог процесуального та матеріального права. Суд не врахував обставин, що свідчать про поважність причин неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву. Відповідач не з`явився до суду тому що не отримував судову повістку. В матеріалах справи відсутні відомості про отримання Відповідачем судової повістки. Також Відповідач не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Відповідач ніколи не користувався нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ., акти звіряння не мають підписів Відповідача та будь-які інші документи на які посилається Позивач, як на докази користування послугами Відповідачем. Надані докази стосуються приміщення за іншою адресою: АДРЕСА_2 , якими Відповідач також ніколи не користувався. Нарахування заборгованості відповідача за теплопостачання здійснювалось Позивачем за період 2012-2015 роки, що знаходиться за межами строків позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Стосовно доводів апелянта, щодо неврахування судом першої інстанції обставин, що свідчили про поважність причин неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення їх суду, а також причини не подання відзиву на позовну заяву, то колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачаються, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Відповідачу відповідно до вимог ЦПК України, за відомим місцем реєстрації останнього, була направлена судова повістка (а.с.35). На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (адреса місця реєстрації відповідача). Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про, в тому числі, відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Таким чином, в силу вимог вказаної норми Закону, відповідач вважається належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, ухвалив відповідно ст. 280 ЦПК України, проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення з жовтня 2012 року по квітень 2015 року підтверджується актами про підключення та відключення споживача до джерела теплової енергії, а саме: №177/10775 від 29.10.2012, №177/141 від 14.04.2013, №177/259 від 01.11.2013, №177/772 від 09.04.2014, №177/1800 від 24.10.2014, №177/2819 від 14.04.2015 та відсутності в судовому засіданні заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності до заявлених вимог

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Із позовної заяви вбачається, що відповідач не уклав договір з КП «Харківські теплові мережі» та отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору, що приміщення за адресою АДРЕСА_1 не обладнане приладами обліку теплової енергії, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94. (а.с.2-3)

Станом на 01.04.2021 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою місцезнаходження нежитлового приміщення АДРЕСА_3 обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення у сумі 20257 грн. 90 коп., що утворилася за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року, яку представник позивача просить стягнути з відповідача.(а.с.10-11)

Факт споживання теплової енергії на потреби опалення приміщення з жовтня 2012 року по квітень 2015 року підтверджується актами про підключення та відключення споживача до джерела теплової енергії, за адресою АДРЕСА_3 а саме: №177/10775 від 29.10.2012, №177/141 від 14.04.2013, №177/259 від 01.11.2013, №177/772 від 09.04.2014, №177/1800 від 24.10.2014, №177/2819 від 14.04.2015. Зазначені акти скріплені печатками та підписані представниками уповноважених осіб КП «Харківські теплові мережі» та КП «Солоницівське підприємство теплових мереж».(а.с.12-17)

Із акту обстеження системи теплоспоживання об`єкта №ОНОТ/1454 від 04.04.2014 за адресою АДРЕСА_3 вбачається факт споживання теплової енергії(а.с.19)

Відповідачу також направлялися акти звіряння та рахунки-фактури за спожиту теплову енергію.(а.с. 5-8, 20-23).

Із супровідного листа вбачається вимога позивача про сплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії у сумі 20257 грн. 90 коп. за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року за адресою АДРЕСА_1 .(а.с.4)

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи дійсно підтверджується заборгованість за постачання теплової енергії до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3 , але позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та помилково дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2021 року слід скасувати, у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» «про стягнення комунальної заборгованості» слід відмовити

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі».

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2021 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук