КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1494/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 06 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Сектор з питань приватизації житлового фонду апарату Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення ,-

встановив:

28.08.2021 року до суду надійшла вказана заява, в якій заявник просить встановити факт постійного проживання у квартирі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року, вказана заява залишена без руху та надано заявнику термін для усунення недоліків, зазначених у ухвалі суду, про наслідки невиконання якої позивач повідомлений.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06 вересня 2021 року заяву визнано неподаною та повренуто.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що ним було усунуто всі недоліки заяви, які були зазначені в ухвалі суду про залишення заяви без руху, а відтак у суду були відсутні підстави для поверення заяви.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції вказував на те, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України.

03 вересня 2021 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху подав до суду першої інстанції нову редакцію заяви про встановлення факту проживання в квартирі враховуючи вимоги ухвали про залишення заяви без руху.

У той же час, суд першої інстанції постановляючи ухвалу про повернення заяви, виходив із невиконання скаржником у визначений судом строк вимог щодо усунення недоліків, оскільки заявником не надано її копії, хоча такої вимоги не було поставлено перед заявником під час залишення заяви без руху.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали не було взято до уваги, що положення ст.175 ЦПК України містять законодавчо визначений вичерпний перелік вимог щодо змісту позовної заяви.

Залишаючи заяву без руху суд першої інстанції вказував, що вона подана з порушенням вимог п. 2, 6, 7, 8, 9 ч. З ст. 175 ЦПК України, а саме: в заяві не значено заінтересованих осіб, місце їх знаходження, не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом значений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; не зазначено відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювались; не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових електронних доказів, копії яких додано до заяви; не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; не надано підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суд повертаючи заяву прийшов до висновку, що заявником до поданої заяви не додано її копії та копії всіх документів, що додаються до неї.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо повернення заяви було здійснено формальний підхід до вирішення питання, оскільки заявником на виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху було подано 03 вересня 2021 року нову редакцію заяви з урахуванням усіх вимог ухвали про залишення заяви без руху.

А відтак заявником було виконано вимоги ухвали про залишення заяви без руху, а отже у суду першої інстанції не було підстав для застосування ч.3 ст.185 ЦПК України.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

ЄСПЛ акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (справа «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Враховуючи викладене, при поверненні заяви заявнику, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене та помилково вважав, що заявник отримав ухвалу про залишення заяви без руху та не усунув недоліки, у зв`язку з цим постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 06 вересня 2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючого В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник