Справа № 477/2049/21
Провадж.№ 2/481/62/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.01.2022 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі

головуючої судді Вжещ С.І.

за участю секретаря судових засідань Юхименко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Новий Буг в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2021 року до Новобузького районного суду Миколаївської області, з Жовтневого районного суду Миколаївської області, надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 05.08.2020 року Новобузьким районним судом Миколаївської області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що визначений судовим наказом розмір аліментів підлягає зменшенню в порядку ст.192 СК України, у зв`язку з тим, що він з відповідачем одружений вдруге та має від першого шлюбу сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, він 14.02.2014 року одружився втретє та має від цього шлюбу двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З кінця 2019 року він не працює, доглядає за дітьми і господарством, іноді працює на сезонних роботах, без офіційного працевлаштування, та отримує винагороду в натурі, інших доходів не має. З моменту розлучення з відповідачем він регулярно сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки. А тому, з урахування цих обставин просив зменшити розмір аліментів, змінивши також спосіб їх стягнення з ј частини доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на розмір у твердій грошовій сумі, а саме по 1600 гривень щомісячно, починаючи з 01.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021 р. матеріали позовної заяви передані до провадження судді Вжещ С.І.

Ухвалою судді від 03.12.2021 року було відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 11:30 год. 20 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року судовий розгляд відкладений за клопотання представника відповідача, на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, до 26.01.2022 року 09:00.

28.12.2021 року, не погодившись із позовними вимогами, представник відповідача, адвокат Бабіч С.А., подав відзив на позов, у якому зазначив, про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а факти, викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам. Зокрема він вказав на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження в нього дітей, одруження, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, факт відсутності у позивача можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, так як ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини у розмірі, який буде забезпечувати його гармонійний розвиток. Також право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник Бабіч С.А. в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, подали заяву про розгляд справи в їх відсутність, не визнали позов, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на обгрунтування заперечення, подані у відзиві на позов.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на підставі судового наказу Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.07.2020 року(а.с.11).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан та в обґрунтування позову, подав такі документи.

Копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 видану виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 14.02.2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб, про що складений актовий запис № 1.( а.с.5).

Копії свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 (не читається) виданого 07.05.2007 року міським відділом РАГС Миколаївського РУЮ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_3 виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 09.01.2014 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_4 виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 14.08.2015 року( а.с.6-8).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам за судовим наказом Новобузького районного суду № 2-н/481/99/20 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 має заборгованість з 22.07.2020 року по 01.10.2021 року в сумі 46409 гривень 71 копійки. При цьому, з розрахунку вбачається, що за вказаний період аліменти на утримання дитини боржником не сплачувались ( а.с.9).

Разом з тим, з виписки з рахунку ОСОБА_9 ( дружини позивача) вбачається сплата грошових коштів на рахунок ОСОБА_2 за період з 27.12.2020 року по 29.08.2021 року п`ятьма платежами на загальну суму 9500 грн( а.с.10).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтями 7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Статею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено,що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За положеннями статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі .

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, враховуючи зміст статей 181,192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є доведеність у судовому засіданні суттєвої зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Така зміна обставин має настати після того, як суд визначив первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати, як положення ст.192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей ( ст.182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК Украни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, наявності неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якими позивач обґрунтовує позов, існували на час видачі судового наказу від 05.08.2020 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , а тому не можна стверджувати того, що сімейний стан платника аліментів змінився, при цьому така зміна, за її наявності, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Посилання позивача на неправильне визначення розміру аліментів, судовим наказом Новобузького районного суду Миколаївської області від 05.08.2020 року, а саме без урахування наявності у позивача сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не доведено належними і допустимими доказами, в тому числі наявністю судового рішення про стягнення аліментів на його(найстаршого сина) утримання.

Крім того, позивачем не доведено наявності судових рішень, про стягнення аліментів на дітей від третього шлюбу ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , які б могли вплинути на розмір аліментів при видачі судового наказу від 05.08.2020 року.

Звідси, розмір аліментів за судовим наказом відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших малолітніх дітей, без підтвердження того, що вони перебувають на його утриманні та, звідси, погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 вересня 2020 року по справі N 565/2071/19(провадження N 61-9460 св 20).

Також, у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що матеріальне становище позивача змінилося, або не враховано при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів за судовим наказом.

На переконання суду, належними та допустимими доказами, зокрема (інформацією про доходи в 2020 році та на теперішній час) об`єктивно не підтверджено погіршення майнового стану позивача, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу.

Крім того, позивач не надав будь-яких доказів того, що він не працює, не може працевлаштуватися після видачі судового наказу, а також доказів про те, що він перебуває на обліку у службі зайнятості з метою відшукування роботи.

Таким чином, жоден із наданих позивачем доказів не підтверджує наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати свою неповнолітню доньку у розмірі, визначеному судовим наказом.

Більш того, право змінювати спосіб стягненні аліментів, з частки на тверду грошову суму, як це просить ОСОБА_1 , законодавець надає лише отримувачу аліментів, яким позивач не є.

Посилання позивача на добровільне надання належної матеріальної допомоги на утримання дитини, що не відображається в розрахунку заборгованості по аліментам складеного державним виконацем, суд відхиляє, з огляду на те, що вчинення таких дій не може бути підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів на користь особи, на утриманні якої перебуває дитина.

Отже, позивач не надав доказів такого погіршення його матеріального стану та зміни сімейного стану, які б впливали на обсяг його зобов`язання надавати утримання неповнолітній дитині, та в розумінні вищезазначених норм матеріального закону ( ст.192 Сімейного кодексу України) могли б бути підставою для зменшення визначеної за судовим наказом частки доходів позивача, що стягуються в якості аліментів. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з тим, що позивачу у задоволенні позову відмовлено,судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-278 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано .

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 01.02.2022 року.

Суддя С.І. Вжещ