Ухвала

15 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 756/14541/21

провадження № 61-1737ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чикиш (Лахтадир) Марія Миколаївна, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чикиш (Лахтадир) М. М., про визнання заповіту недійсним та визнання права власності.

ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та заборони здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання/перебування будь-яких осіб в спірній квартирі до винесення судового рішення по суті спору.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, у складі судді Банасько І. М., від 06 жовтня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Оболонського районного суду м Києва від 06 жовтня 2021 року скасовано, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в решті вимог заяви відмовлено.

27 січня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, заявник просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження обґрунтованості припущення щодо неможливості виконання у майбутньому рішення суду внаслідок відчуження спірного майна. Вважає, що саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вважає, що апеляційним судом не враховано постанову Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції щодо забезпечення позову, як і постанова апеляційного суду, за результатами апеляційного перегляду такої ухвали не належать до судових рішень, якими закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про забезпечення позову є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чикиш (Лахтадир) М. М., в якому просив суд:

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 07 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Лахтадир М. М. та зареєстрований в реєстрі за № 395;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом

від 16 липня 2020 року на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 , посвідчене приватним нотаріусом Буджиганчук Є. Ю. та зареєстроване в реєстрі за № 2691;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом

від 16 липня 2020 року на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Буджиганчук Є. Ю. та зареєстроване в реєстрі за №2692;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 посилався зокрема на те, що з метою безперешкодної реалізації спірної квартири третім особам ОСОБА_1 ініціювала позови про позбавлення його права користування спірною квартирою, про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із нею у м. Вишгороді. Вважає, що спірне майно було отримано відповідачами у власність за підробленим заповітом. Вказана обставина та подальші дії ОСОБА_1 дають обґрунтовані підстави стверджувати, що існує велика ймовірність відчуження спірної квартири, укладення інших правочинів та вчинення юридичних дій з цим майном у будь-який час, а також позбавлення реєстрації місця проживання неповнолітньої особи. Невжиття судом заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Встановивши, що між сторонами існує спір з приводу права власності на квартиру, апеляційний суд з урахуванням обставин розглядуваної справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що не застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Накладення арешту на квартиру не перешкоджає користуванню нею, а забезпечує баланс інтересів сторін та запобігає, до вирішення спору судом, вчиненню дій по зміні власника спірного майна.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, при цьому, ОСОБА_1 не позбавлена права, за наявності передбачених законом підстав, ініціювати перед судом питання як про скасування заходів забезпечення позову так і про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, зроблені за інших обставин та не є релевантними до розглядуваної справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року у справі № 756/14541/21.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта