Справа № 297/2240/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Джуги С. Д.,

з участю секретарки судового засідання Жганич К.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Мензак Юлій Юлійович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Мензака Юлія Юлійовича, на ухвалу судді Берегівського районного суду Закарпатської області Гала Л. Л. від 21 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Мензак Ю.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення з них по 3 493,16 грн заподіяної матеріальної шкоди і по 2 000 грн спричиненої моральної шкоди з кожного.

Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області Гала Л.Л. від 21.09.2021 у відкритті провадження у справі за цим позовом ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Мензак Ю.Ю., посилався на незаконність і необґрунтованість цієї ухвали через невідповідність висновків судді обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що суддею місцевого суду безпідставно відмовлено у відкритті провадження у справі за обставин наявності судового рішення суду апеляційної інстанції від 01.03.2021 у справі № 297/1057/20, яке набрало законної сили, про начебто той самий предмет позову і з тих самих підстав, оскільки цей позов є відмінним від позову у справі № 297/1057/20 як щодо його предмету, так і щодо його підстав.

З огляду на наведене апелянт просив оскаржену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалися.

У судове засіданні сторони не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, розгляд справи відкласти не просили. Водночас 25.01.2022 Закарпатському апеляційному суду від ОСОБА_2 надійшла письмова заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності з одночасним не визнанням позовних вимог ОСОБА_1 . За таких обставин неявка учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя місцевого суду виходив із того, що з долученої до позовної заяви ОСОБА_1 вбачається наявність постанови Закарпатського апеляційного суду від 01.03.2021 (справа № 297/1057/20), якою рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.07.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди з тим самим предметом і з тими самими підставами було залишено без змін, а тому зміна позивачем ціни позову в цій позовній заяві не свідчить про зміну ним предмету позову.

Проте колегія суддів із такими висновками судді місцевого суду погодитися не може, оскільки таких суддя дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

За приписами пункту ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивач. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в такому разі фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Як убачається з наявної в матеріалах справи постанови Закарпатського апеляційного суду від 01.03.2021 (справа № 297/1057/20), якою залишено без змін рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.07.2020 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок загибелі його кози, то позивач звертався до цих самих відповідачів із приводу відшкодування йому лише матеріальної шкоди у розмірі 2 600 гривень.

У цій справі позивач, хоч і пред`явив позов до тих самих відповідачів, де збільшив розмір своєї вимоги щодо завданої йому матеріальної шкоди в розмірі 6 986,32 грн, на відміну від попереднього позову, однак він також просив суд ще стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 2 000 грн з кожного за спричинену йому моральну шкоду, а також додатково навів обґрунтування своїх позовних вимог.

Отже, на переконання колегії суддів, позов у цій справі, хоча і є між тими самими сторонами, що і у справі № 297/1057/20, проте не про той самий предмет і не з тих самих підстав.

За положеннями частин 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (надалі ЄСПЛ).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить усталена практика ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 ЄСПЛ указав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Установлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. ЄСПЛ надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Отже, суд першої інстанції на зазначені вище обставини і вимоги закону уваги не звернув і підійшов до вирішення цього питання формально та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України необґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду, відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, - скасуванню з одночасним направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Мензака Юлія Юлійовича, задовольнити.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 вересня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 8 лютого 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді