МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 473/1343/18
Провадження № 22-з/812/7/22
09 лютого 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :
головуючого Темнікової В.І.,
суддів Бондаренко Т.З., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Южноукраїнський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виключення запису про нього як батька з актових записів про народження дітей.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 13 серпня 1988 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28 липня 2007 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2009 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з нього аліменти на утримання дітей.
Між сторонами існувала домовленість щодо цих виплат, зокрема, у зв`язку з тим, що з 2011 року зі згоди ОСОБА_2 дочка проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні у зв`язку з навчанням.
Увесь час після розірвання шлюбу ОСОБА_2 перешкоджає йому у спілкуванні із сином, обґрунтовуючи свою поведінку тим, що вважає його поганим батьком як для сина, так і для доньки. Така поведінка відповідача викликала у нього підозри, що він не є біологічним батьком дітей, і він замовив генетичне дослідження щодо доньки ОСОБА_5 , яке підтвердило, що він не є її біологічним батьком.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:
виключити запис про нього як батька дитини з актового запису в Книзі записів актів громадянського стану про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області № 243 від 27 вересня 2002 року про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та
виключити запис про нього як батька дитини з актового запису в Книзі записів актів громадянського стану про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області № 290 від 22 вересня 2004 року про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
23 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання поважними причин пропуску строку та незвернення до суду з позовом про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом року з часу вчинення такого запису.
30 липня 2019 року експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру була проведена судова молекулярно-генетична експертиза щодо біологічної спорідненості позивача і сина ОСОБА_8 . Згідно висновку експерта ОСОБА_1 перебуває у прямій спорідненості з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області
від 26 вересня 2019 року за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 позовні вимоги в частині виключення позивача як батька дитини з актового запису про народження сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - залишено без розгляду.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 26 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Южноукраїнській міській відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про виключення запису як батька з актового запису про народження щодо дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач через свого представника ОСОБА_9 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду від 26 вересня 2019 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини. Виключено ОСОБА_1 з актового запису № 243 від 27 вересня 2002 року в Книзі записів актів громадського стану про народження відділу реєстрації актів громадського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, як батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 січня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вуїв О.В. про ухвалення додаткового рішення по справі, а саме про стягнення судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 .

В заяві зазначено, що докази понесення судових витрат містяться в матеріалах справи, а саме : квитанція № 87408 від 25.04.2018р. - сплата судового збору в сумі 704,80 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру від 25.04.2018 на суму 1500грн., сплачених адвокату Вуїв О.В. за надання правничої допомоги (про що зазначалося в позовній заяві), квитанція №1472 від 14.11.2019 - сплата судового збору в сумі 1057,50грн за подання апеляційної скарги, квитанція від 16.12.2019 на суму 5076 грн - про оплату молекулярно-генетичного дослідження (яке здійснювалося за замовленням ОСОБА_1 через постійне незабезпечення відповідачкою явки дочки до експертної установи на виконання ухвал суду), квитанція №36236 від 25.02.2020 - сплата судового збору в сумі 1410 грн за подання касаційної скарги.

Також вказує, що судовий збір сплачений за подання касаційної скарги в сумі 1410 грн, відповідно до квитанції №18583 від 14.06.2021 було повернуто позивачу відповідно до ухвали Верховного Суду від 06.12.2021р., так як він набув статусу інваліда II групи.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось, хоча і в позовній заяві, і в апеляційній скарзі стороною позивача зазначалось про необхідність стягнення судових витрат, понесених позивачем.

Посилаючись на викладене, просить ухвалити додаткове рішення та стягнути зазначені кошти з відповідачки.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона просить врахувати, що позивачем було подано до Вознесенського міськрайонного суду позов про виключення його як батька з актового запису і доньки, і сина. В подальшому позивач відмовився від позовних вимог щодо сина (подавши заяву про залишення в цій частині позову без розгляду), а також те, що представник позивача просить стягнути з неї витрати за подачу ним касаційної скарги, однак згідно Ухвали Верховного Суду позивач був звільнений від сплати такого збору.

У своїй заяві до суду представник позивача просить також стягнути кошти, які витрачені позивачем на проведення експертизи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив послуги експертної установи самостійно, а не за ухвалою суду. Тому не має підстав вважати такі витрати судовими витратами у справі.

Також, просить не стягувати усі інші витрати позивача, оскільки діти (донька та син) постійно (з 2007 року) проживали разом з нею, вона робила усе можливе, щоб їх забезпечувати матеріально, хоча це було не легко, піклувалась про їх здоров`я, виховувала їх. Син до сих пір проживає з нею, вона піклується про його навчання, забезпечує його усім необхідним, а позивач у вихованні сина жодної участі не приймає. ОСОБА_1 весь цей час жив в своє задоволення, не приймав жодної участі у вихованні дітей, не підтримував їх ні морально, ні матеріально, не цікавився їх добробутом, здоров`ям та взагалі їх життям.

Вважає, що у разі покладання судом на неї таких витрат, які просить представник позивача, це поставить її у досить скрутне матеріальне становище, оскільки вона хоча і працює, однак у зв`язку з спаданням економіки по країні в цілому, на даний час, її дохід суттєво зменшився.

Тому просить суд відмовити в задоволенні заяви представника позивача про покладання на неї судових витрат, та врахувати, що вона далі продовжує нести витрати на утримання, забезпечення усім необхідним сина, піклується про його здоров`я, розвиток. В той час як позивач як не приймав, так і не приймає жодною участі у вихованні сина.

Заслухавши доповідача, вивчивши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частин першої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. В силу частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи Миколаївським апеляційним судом апеляційну скаргу позивача на рішення суду першої інстанції задоволено шляхом скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини. Виключено ОСОБА_1 з актового запису № 243 від 27 вересня 2002 року в Книзі записів актів громадського стану про народження відділу реєстрації актів громадського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, як батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Питання про розподіл судових витрат в постанові Миколаївського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року не вирішено.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в позові було заявлено вимоги про виключення запису про нього як батька дітей в Книзі записів актів громадянського стану про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, як з актового запису № 243 від 27 вересня 2002 року про народження дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і з актового запису № 290 від 22 вересня 2004 року про народження сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто, позивачем було заявлено 2 вимоги немайнового характеру.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Позивач звернувся до суду в квітні 2018р. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018р. становив 1762грн., тому позивач при подачі позову мав сплатити судовий збір у розмірі 1409,60грн, як за 2 вимоги немайнового характеру (1762х0,4=704,80). Проте ним при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 704,80грн.

В позовній заяві позивач зазначав про понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 704,80грн. та оплату послуг адвоката в розмірі 1500грн., а також на те, що має намір понести витрати додатково на оплату експертизи та правничу допомогу адвоката під час розгляду справи судом, і просив стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати.

До позовної заяви були додані: квитанція № 87408 від 25.04.2018р. про сплату судового збору в сумі 704,80 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру від 25.04.2018 на суму 1500грн. про сплату адвокату Вуїв О.В. за надання правничої допомоги.

30 липня 2019 року експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру була проведена судова молекулярно-генетична експертиза щодо біологічної спорідненості позивача і ОСОБА_8 . Згідно висновку експерта Спотар О.О. перебуває у прямій спорідненості з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 вересня 2019р. представник позивача звернувся до суду з заявою про залишення позовних вимог щодо виключення запису про позивача як батька дитини в Книзі записів актів громадянського стану про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області з актового запису № 290 від 22 вересня 2004 року про народження сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без розгляду.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 26 вересня 2019 року позовні вимоги в частині виключення позивача як батька дитини з актового запису про народження сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - залишено без розгляду.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису як батька з актового запису № 243 від 27 вересня 2002 року про народження дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057,50 грн., що підтверджується квитанцією №1472 від 14.11.2019р. (а. с. 175 т.1).

За результатами розгляду апеляційної скарги, постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 було залишено без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року - без змін. Постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2020 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_9 було задоволено частково. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Проте постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Постановою Миколаївським апеляційним судом від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини. Виключено ОСОБА_1 з актового запису № 243 від 27 вересня 2002 року в Книзі записів актів громадського стану про народження відділу реєстрації актів громадського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, як батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про виключення запису як батька з актового запису № 243 від 27 вересня 2002 року про народження дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено, понесені ним витрати в силу положень ч. ст. 141 ЦПК України по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідачки на його користь.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин справи, наведених вище, залишення позовних вимог щодо виключення позивача як батька дитини з актового запису про народження сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без розгляду (які залишилися не оплаченими при подачі позову) не є підставою для зменшення розміру судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору за вимоги щодо дочки, які підлягають стягненню з відповідачки, так як позов в цій частині вимог задоволено в повному обсязі.

Крім того, оскільки апеляційним судом апеляційна скарга позивача на рішення суду першої інстанції задоволена повністю, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1057,50грн.

Пунктами 2-4 частини 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивач надав суду висновок експертного молекулярно-генетичного дослідження № 12п від 13 січня 2020 року, проведеного експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру щодо біологічної спорідненості позивача та ОСОБА_10 , згідно якого біологічна спорідненість Спотара Олександра Олександровича і ОСОБА_6 виключається. Даний висновок ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2020 року було долучено до матеріалів справи ( а.с.т.1, 223-229). За проведення вказаного висновку позивачем згідно квитанції від 16.12.2019 сплачено 5076 грн, що підтверджується квитанцією від 16.12.2019р. (а. с. 204,т.1).

Не зважаючи на те, що зазначений висновок експертного молекулярно-генетичного дослідження був проведений не за ухвалою суду, а на замовлення позивача, він з урахуванням конкретних обставин справи, наведених в тексті постанови від 01.12.2021р., був врахований апеляційним судом при винесенні постанови від 01грудня 2021 року як письмовий доказ у справі щодо відсутності спорідненості позивача та дочки ОСОБА_5 .

За такого, витрати, понесені позивачем на оплату експертного молекулярно-генетичного дослідження № 12п від 13 січня 2020 року, проведеного експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру щодо біологічної спорідненості позивача та ОСОБА_10 в сумі 5076 грн, який був врахований судом при ухваленні рішення у справі, також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Розглядаючи вимоги щодо стягнення витрат на сплату судового збору за подання касаційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що за результатами первісного розгляду апеляційної скарги, постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 було залишено без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року - без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями судів, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою та сплатив судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 1410,00 грн., що підтверджується квитанцією квитанція №36236 від 25.02.2020 ( а. с. 23 т.2).

Постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2020 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами повторного розгляду апеляційної скарги, постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_9 було задоволено частково. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями судів, позивач знову звернувся до суду з касаційною скаргою та сплатив судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 1410,00 грн., що підтверджується квитанцією №18583 від 14.06.2021 ( а. с. 28 т.3).

Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Отже, постановами Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року та від 20 жовтня 2021 року були задоволені касаційні скарги позивача та скасовані постанови Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2020 року та від 27 квітня 2021 року, а справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Тобто зміни чи ухвалення нового рішення за результатами розгляду касаційних скарг не відбулося.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зазначено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За такого, судовий збір відповідно до квитанції №36236 від 25.02.2020 в сумі 1410,00 грн., сплачений позивачем за подачу касаційної скарги, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

В той же час, судовий збір відповідно до квитанції №18583 від 14.06.2021 в сумі 1410,00 грн., також сплачений позивачем за подачу повторної касаційної скарги, не підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки він був повернутий позивачу ухвалою Верховного Суду від 06.12.2021р., так як він набув статусу інваліда II групи.

Розглядаючи вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті

137 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснення п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається із матеріалів справи, професійну правову допомогу позивачу надавала адвокат Вуїв О.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 25 квітня 2018 року, за п. 3 якого за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі, що визначається згідно розрахунків про надані послуги, складених адвокатом, які є невід`ємною частиною даного договору. При цьому гонорар сплачується клієнтом на протязі 3 робочих днів з моменту набрання чинності договором. Оплата гонорару (винагороди), премії та перерахування коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, здійснюється в готівковій формі або в безготівковій формі платіжним дорученням на поточний рахунок адвоката з зазначенням відповідного призначення платежу.

В наданому суду розрахунку вартості правничої допомоги станом на 30.12.2021р., наданої адвокатом Вуїв О.В., зазначені види правничої допомоги, а саме аналіз наявних документів, вироблення правової позиції, аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики, складання процесуальних документів (позовної заяви, клопотання про призначення судової експертизи, заяви про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, клопотання про поновлення провадження, апеляційної скарги, касаційних скарг), участь в судових засіданнях та її вартість у сумі 6200грн. Проте в заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу тільки в сумі 1500грн.

На підтвердження сплати за послуги надання правової допомоги позивач надав квитанцію до прибуткового касового ордеру від 25.04.2018 на суму 1500 грн. (а. с. 12 т.1).

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг послуг, наданих адвокатом під час розгляду справи, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, а також співмірність розміру судових витрат із ціною позову, колегія суддів вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню і 1500грн. судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи.

Посилання відповідачки на те, що стягнення з неї на користь позивача понесених ним судових витрат буде становити для неї надмірний тягар, враховуючи її незадовільний майновий стан, не підтверджено належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи викладене, а також положення ст. 270 ЦПК України, заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вуїв О.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 270, 368 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити у даній цивільній справі додаткову постанову. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (інн. НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ) понесені ним судові витрати у сумі 9748 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

Повний текст додаткової постанови складено 09 лютого 2022 року.