Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1334/21 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/1334/21за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Кузнєцовим Д.В.

встановив:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 10903,85 грн та понесені судові витрати у розмірі 2270 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 січня 2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір шляхом підписання Заяви про приєднання б/н до Договору про надання банківських послуг, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до 8000,00 грн. Проте, відповідач прострочив виконання зобов`язань за цим Договором щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 14 січня 2021 року, утворилась заборгованість в розмірі 10903,85 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту на вказану суму.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказав на те, що відповідач під час розгляду справи не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються. Навпаки, з підписаного відповідачем паспорта споживчого кредиту чітко вбачається, що останній був ознайомлений з умовами користування отриманою ним кредитною карткою, знав про тип кредиту, суму ліміту, строк договору та кредитування, умови щодо сплати процентів і неустойки. Зазначив, що судом зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 05 січня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка містить його анкетні дані та підпис (а.с.10).

Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 14 січня 2021 року має заборгованість у загальному розмірі 10903,85 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10903,85 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог Банку, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку суми простроченого тіла кредиту, як такого, що передбачений договором, оскільки банком не доведено під час розгляду справи прийняття відповідачем саме цих умов, як складової частини спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про неправомірність відмови в задоволенні позову, слід заначити наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, відповідач підписав Анкету-заяву та Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк договору та кредитування, орієнтовна загальна вартість кредиту, розмір процентів та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку (а.с.10-12).

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати, які саме умови включені в заяву позичальника.

У анкеті-заяві від 05 січня 2018 року, яка підписана відповідачем, дійсно не зазначено розмір кредитного ліміту та обов`язку по його сплаті.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

На обґрунтування позовних вимог, позивачем надано до суду підписаний позичальником ОСОБА_1 . Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування: сума кредитного ліміту (до 50000,00 грн) процентна ставка в межах пільгового періоду в розмірі 0,01% та поза межами пільгового періоду у розмірі 43,2% річних; тип процентної ставки фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі); встановлена реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язання; розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; встановлена підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% річних (а.с.11,12).

Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту за формою та змістом (чи змістовним наповненням) відповідає вимогам, які до нього ставляться в Законі України «Про споживче кредитування», тобто сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору позики (кредиту): погодили суму кредитного ліміту, строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Крім того,Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована (а.с.68-69).

Також до позовної заяви була надана довідка про зміну кредитного ліміту з 3000,00 грн до 8000,00 грн (а.с.9) та довідка про видачу трьох кредитних карток за договором, строк дії останньої до 31 липня 2023 року (а.с.8).

Таким чином, враховуючи, що під час розгляду справи було встановлено наявність укладеного між сторонами договору і наявність заборгованості по кредиту, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін в письмовій формі про ціну договору, яка встановлена у формі сплати простроченого тіла кредиту.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 10903,85 грн. та понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 5675 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) заборгованість за договором б/н від 05.01.2018 року в сумі 10903,85 грн. та судові витрати в сумі 5675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді