Справа № 166/144/20 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З.
Провадження № 22-ц/802/203/22 Категорія: 36 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської районної ради Волинської області до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (штрафу) за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 19 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року комунальне некомерційне підприємство «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської районної ради Волинської області (далі Ратнівська ЦРЛ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (штрафу).

Позовна заява мотивована тим, що 30 березня 2017 року Вінницький національний медичний університет імені М. І. Пирогова Міністерства охорони здоров`я України надав ОСОБА_1 направлення на роботу, згідно з яким остання направлена у розпорядження до Ратнівської ЦРЛ для роботи на посаді лікаря з ультразвукової діагностики. Після закінчення вказаного медичного навчального закладу відповідачку на підставі наказу управління охорони здоров`я Волинської обласної державної адміністрації від 20 липня 2017 року № 147-ос/к, наказу головного лікаря Ратнівської ЦРЛ від 21 липня 2017 року № 269-ос було зараховано до Ратнівської ЦРЛ на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Радіологія» з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року.

28 липня 2017 року між Ратнівською ЦРЛ та ОСОБА_1 було укладено договір про співпрацю, за умовами якого Ратнівська ЦРЛ взяла на себе зобов`язання не пізніше 01 серпня 2017 року прийняти відповідачку для проходження інтернатури строком на 1 рік 6 місяців з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року, а відповідачка укласти протягом 10 календарних днів після закінчення інтернатури строковий трудовий договір із Ратнівською ЦРЛ на 3 роки, протягом яких працювати відповідно до своєї кваліфікації та спеціалізації, що передбачені законодавством з метою покращення якості медичного обслуговування населення Ратнівського району Волинської області. Сторони домовилися, що за відмову від виконання своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штрафу розмірі 200 тис. грн. Відповідно до наказу головного лікаря Ратнівської ЦРЛ від 30 січня 2019 року № 48-ОС ОСОБА_1 було звільнено з 31 січня 2019 року у зв`язку із закінченням інтернатури відповідно до статті 36 КЗпП України.

На виконання договору про співпрацю за заявою відповідачки від 31 січня 2019 року згідно з наказом головного лікаря Ратнівської ЦРЛ від 31 січня 2019 року № 52-ОС останню було прийнято з 01 лютого 2019 року на посаду лікаря стажиста-рентгенолога рентгенофлюрографічного відділення Ратнівської ЦРЛ, а також сторонами укладено строковий трудовий договір від 31 січня 2019 року № 1 на строк з 01 лютого 2019 року по 31 січня 2022 року. Згідно з наказом головного лікаря Ратнівської ЦРЛ від 14 лютого 2019 року №72-ОС ОСОБА_1 переведено на посаду лікаря-стажиста з ультразвукової діагностики діагностичного відділення. На виконання цього наказу між сторонами укладено строковий трудовий договір від 14 лютого 2019 року № 2 на строк з 14 лютого 2019 року по 31 січня 2022 року.

Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 12 березня 2019 року № 11.2-10/6575 погоджено зміну місця призначення на роботу відповідачки з посади лікаря з ультразвукової діагностики на посаду лікаря-рентгенолога. За направленням та за рахунок Ратнівської ЦРЛ ОСОБА_1 закінчила курси спеціалізації з циклу «Рентгенологія» на факультеті післядипломної освіти Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького з 03 червня 2019 року по 27 червня 2019 року та з 02 вересня по 31 жовтня 2019 року. У зв`язку із набуттям відповідачкою статусу лікаря-спеціаліста із спеціальності «Рентгенологія» на підставі її заяви від 06 листопада 2019 року останню відповідно

до наказу директора Ратнівської ЦРЛ від 04 листопада 2019 року № 385-ОС переведено на посаду лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення Ратнівської ЦРЛ.

13 листопада 2019 року відповідачка подала заяву про звільнення за власним бажанням з 27 листопада 2019 року, на підставі якої наказом директора Ратнівської ЦРЛ від 26 листопада 2019 року № 398-ОС її було звільнено з 27 листопада 2019 року за власним бажанням.

Оскільки відповідачка свої зобов`язання за договором про співпрацю від 28 липня 2017 року не виконала, у лікарні протягом трьох років на посаді лікаря відповідно до своєї кваліфікації та спеціалізації не пропрацювала, добровільно уклала договір, підписавши наслідки його невиконання, Ратнівська ЦРЛ просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 200 тис. грн штрафу за умовами договору про співпрацю.

Рішенням Ратнівського районного суду від 19 листопада 2021 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» неустойку ( штраф ) у розмірі 200000 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в позові. Вважає рішення суду необґрунтованим . Зазначає про помилковість висновків суду щодо укладення між сторонами цивільно-правового договору про співпрацю. Укладений договір погіршує становище відповідача, як працівника. У рішенні не наведено правових підстав для укладення строкового трудового договору.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (200000 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 04.02.2022, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, аргументи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір про співпрацю за своїм правовим змістом є цивільно-правовим та обов`язковим до виконання, у тому числі і в частині виконання встановленої договором міри цивільно-правової відповідальності у разі невиконання умов договору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у червні 2017 року закінчила Вінницький національний медичний університет імені М. І. Пирогова, та їй видано направлення на роботу № 185, згідно з яким вона направлена в розпорядження Ратнівської Центральної районної лікарні (далі Ратнівська ЦРЛ).

Підготовка спеціаліста ОСОБА_1 здійснювалась за державним замовленням.

Наказом від 21 липня 2017 року № 269-ос ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря-інтерна Ратнівської ЦРЛ за спеціальністю «Радіологія».

Крім цього, 28 липня 2017 року між Ратнівською ЦРЛ та ОСОБА_1 було укладено договір про співпрацю, за умовами якого Ратнівська ЦРЛ взяла на себе зобов`язання не пізніше 01 серпня 2017 року прийняти ОСОБА_1 для проходження інтернатури строком на 1 рік 6 місяців з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року, а ОСОБА_1 - укласти протягом 10 календарних днів після закінчення інтернатури строковий трудовий договір із Ратнівською ЦРЛ на 3 роки, протягом яких працювати відповідно до своєї кваліфікації та спеціалізації, що передбачені законодавством з метою покращення якості медичного обслуговування населення Ратнівського району Волинської області. Сторони домовилися, що за відмову від виконання своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі двісті тисяч грн (пункт 3.2 договору про співпрацю).

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей договір є цивільно-правовим, а звільнення позивача за власним бажанням порушують умови цього договору та слугують для стягнення з неї передбаченого договором штрафу у розмірі 200000 грн. , оскільки такого висновку суд дійшов без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та за неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною І статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 628 ЦПК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналізуючи зміст договору про співпрацю від 28 липня 2017 року апеляційний суд дійшов висновку, що цей договір за своєю правовою природою є змішаним , оскільки містить елементи і трудового, і цивільно-правового договору.

Зокрема, відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Тобто, предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об`єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством

З матеріалів справи та змісту договору про співпрацю вбачається, що предметом цього договору є праця особи ОСОБА_1 , причому у договорі про співпрацю Ратнівська ЦРЛ взяла на себе обов`язок прийняти відповідачку на посаду інтерна з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року, у той час як відповідно до наказу від 21 липня 2017 року № 269-ос ОСОБА_1 вже була прийнята на роботу інтерна з тієї ж самої дати з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року, причому без будь-яких умов. Доказом того, договір про співпрацю містить елементи трудового договору є зміст пунктів 2.1.3, 2.3, в яких сторони передбачили зобов`язання роботодавця забезпечити ОСОБА_1 робочим місцем, обсягом роботи, виплачувати заробітну плату в строки, встановлені колективним договором.

Водночас, частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, до яких віднесено договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 ).

Відповідно до частини І статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У договорі про співпрацю сторони передбачили зобов`язання ОСОБА_1 працювати протягом трьох років після закінчення інтернатури, а також погодили умови відповідальності сторін, зазначивши, що за відмову від виконання зобов`язань, передбачених договором, винна сторона сплачує штраф 200 000 гривень.

Нормами КЗпП не заборонено укладати угоди про покладення на сторін зобов`язань, які не суперечать закону.

Згідно з частиною І статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 зазначено, що договірне зобов`язання - це відносне правовідношення між юридично рівними і майново самостійними особами, що виникає на підставі укладеного договору, який виражає їх загальну волю на досягнення цивільно-правових результатів майнового чи немайнового характеру, настання яких відбувається у разі здійснення боржником певних активних дій, що відповідають праву вимоги кредитора і не зачіпають прав і законних інтересів третіх осіб, що не є учасниками зазначеного правовідношення. Оскільки метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів, особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання - це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. При виконанні різноманітних договірних зобов`язань суб`єкти мусять керуватися загальними засадами, що йменуються принципами виконання зобов`язання. І в сучасних умовах до них відносять принципи належного та реального виконання зобов`язання, які, до речі, традиційно вважалися такими.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що договірне зобов`язання працювати протягом трьох років після закінчення інтернатури та передбачена в договорі про співпрацю умова про сплату штрафу за невиконання зобов`язань сторонами цього договору є елементом цивільно-правового договору, і правовідносини сторін у цій частині регулюються нормами цивільного права.

Наказом головного лікаря Ратнівської ЦРЛ від 30 січня 2019 року № 48-ОС ОСОБА_1 звільнено з посади 31 січня 2019 року у зв`язку із закінченням інтернатури відповідно до статті 36 КЗпП України.

На підставі поданої відповідачем ОСОБА_1 заяви від 31.01.2019 про прийняття на роботу на посаду лікаря-стажиста з рентгенології, наказом від 31 січня 2019 року № 52-ОС останню було прийнято з 01 лютого 2019 року на посаду лікаря стажиста-рентгенолога рентгенофлюрографічного відділення Ратнівської ЦРЛ, а також між сторонами укладено строковий трудовий договір від 31 січня 2019 року № 1 на строк з 01 лютого 2019 року по 31 січня 2022 року.

Наказом головного лікаря Ратнівської ЦРЛ від 14 лютого 2019 року №72-ОС ОСОБА_1 переведено на посаду лікаря-стажиста з ультразвукової діагностики діагностичного відділення.

Цього ж дня між Ратнівською ЦРЛ та ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір № 2 від 14 лютого 2019 року про прийняття на посаду лікаря-стажиста з ультразвукової діагностики діагностичного відділення на строк з 14 лютого 2019 року по 31 січня 2022 року.

У зв`язку із зверненням Управління охорони здоров`я Волинської обласної державної адміністрації, як державного замовника підготовки спеціаліста, стосовно зміни місця призначення на роботу ОСОБА_1 , листом Міністерства охорони здоров`я України від 12 березня 2019 року № 11.2-10/6575 погоджено зміну місця призначення на роботу відповідачки з посади лікаря з ультразвукової діагностики на посаду лікаря-рентгенолога.

За направленням та за рахунок Ратнівської ЦРЛ ОСОБА_1 закінчила курси спеціалізації з циклу «Рентгенологія» на факультеті післядипломної освіти Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, де навчалась з 03 червня 2019 року по 27 червня 2019 року та з 02 вересня по 31 жовтня 2019 року. 31 жовтня 2019 року позивачу ОСОБА_1 видано сертифікат спеціаліста рентгенолога.

Після проходженням курсів ОСОБА_1 подала заяву від 06 листопада 2019 року про переведення її на посаду лікаря-рентгенолога.

Наказом директора КМП «Ратнівська ЦРЛ» від 04 листопада 2019 року № 385-ОС відповідачку переведено на посаду лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення Ратнівської ЦРЛ. Підставою видачі наказу зазначено заяву ОСОБА_1 , Лист МОЗ про зміну місця призначення, сертифікат спеціаліста.

З матеріалів справи вбачається, що строковий трудовий договір про виконання роботи на посаді лікаря-рентгенолога з відповідачем не укладався.

У заяві від 13 листопада 2019 року на ім`я директора КНП «Ратнівська ЦРЛ» відповідач ОСОБА_1 просила звільнити її з посади лікаря-рентгенолога за власним бажанням з 27 листопада 2019 року.

Наказом директора КНП «Ратнівська ЦРЛ» від 26 листопада 2019 року № 398-ОС відповідачку було звільнено з посади лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення 27 листопада 2019 року за власним бажанням.

Згідно з частиною першою статті 23 КЗпП України безстроковий трудовий договір укладається на невизначений строк.

Із змісту Наказу директора КМП «Ратнівська ЦРЛ» від 04 листопада 2019 року № 385-ОС вбачається, що відповідачку переведено на посаду лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення Ратнівської ЦРЛ безстроково, тобто, з нею укладений безстроковий трудовий договір відповідно до положень статті 23 КЗпП України, який в подальшому було розірвано з ініціативи працівника.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Оскільки сторонами договору про співпрацю є КМП «Ратнівська ЦРЛ» та ОСОБА_1 то кожен із них зобов`язаний виконувати умови договору та встановлені договором зобов`язання.

Разом з тим, приписами частини І статті 604 ЦК України передбачено право сторін припинити зобов`язання за домовленістю.

Причому Цивільний Кодекс не містять умов, у якій формі належить оформити домовленість сторін про припинення зобов`язання.

Відповідно до приписів частини 3 статті 89 ЦПК України, надаючи оцінку зазначеним вище доказам в цілому, так і кожному доказу, у тому числі доказам про переведення ОСОБА_1 на посаду лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення Ратнівської ЦРЛ безстроково, подальшому звільненню ОСОБА_1 за власним бажанням з урахуванням взятого на себе зобов`язання на підставі договору про співпрацю від 28 липня 2017 року укласти строковий трудовий договір на три роки та працювати протягом 3-х років відповідно до своєї спеціалізації, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач, укладаючи строкові договори №1 та № 2, у частині зобов`язання укласти строковий договір виконала, проте зобов`язання працювати упродовж трьох років після укладення строкового трудового договору № 2 від 14 лютого 2019 року було припинене за згодою обох сторін договору про співпрацю - позивача КМП «Ратнівська ЦРЛ» та ОСОБА_1 шляхом переведення відповідачки безстроково на іншу посаду та в інше відділення лікарні, ніж це було передбачено строковим трудовим договором №2 на підставі наказу від 06 листопада 2019 року № 385-ос, та поданою відповідачкою заяви.

При цьому апеляційний суд ураховує положення пункту 4.1 Договору про співпрацю, у якому сторони погодили, що договір діє до моменту закінчення строкового трудового договору , укладеного між Стороною І та Стороною 2 після закінчення проходження інтернатури, та до повного виконання сторонами зобов`язань.

Оскільки сторони за спільною згодою змінили строк дії договору, визначивши його як безстроковий, тим самим припинили зобов`язання щодо роботи ОСОБА_1 в Ратнівській ЦРЛ упродовж трьох років на підставі строкового трудового договору у зв`язку з наведеними вище обставинами, правові підстави для застосування до відповідачки штрафу у розмірі 200000 грн. у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором - відсутні.

Разом з тим, аргументи апеляційної скарги про те, що у договорі про співпрацю передбачено штраф за розірвання трудового договору і тим самим погіршено становище працівника в світлі приписів статті 38 КЗпП, спростовується змістом пункту 3.2 договору про співпрацю, згідно з яким штраф передбачено для обох сторін договору у разі відмови від виконання зобов`язань за договором.

Також апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що договір про співпрацю містить заборону розривати трудовий договір упродовж трьох років, оскільки таких умов договір не містить, а умова договору про співпрацю , згідно з якою ОСОБА_1 зобов`язалась працювати протягом трьох років після закінчення інтернатури є зобов`язанням, взятим стороною в частині цивільно-правового договору у змішаному договорі, відповідає принципу свободи договору та ніяким чином не погіршує становище ОСОБА_1 , а тому норми статті 9 КЗпП України не підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Більше того, необхідно звернути увагу на те, що відповідачка була направлена на роботу до Ратнівської ЦРЛ, як молодий спеціаліст.

Відповідно до частини 2 статті 197 КЗпП України, молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуюче наведене, цивільно-правове зобов`язання відповідача в зазначеній частині навпаки гарантувало забезпечення роботою ОСОБА_1 , як молодого спеціаліста у найближчі три роки та узгоджувались з нормами трудового законодавства.

В матеріалах справи містяться три заяви відповідача, написаних власноруч від 31січня 2019 року про прийняття на посаду лікаря - стажиста з рентгенології, від 06 листопада 2019 року про переведення на посаду лікаря-рентгенолога у зв`язку з проходженням курсів, та заява від 13 листопада 2019 року про звільнення за власним бажанням, що спростовує доводи апеляційної скарги про обмеження відповідачки ОСОБА_1 у праві вільного вибору місця роботи та недодержання норм Конституції України щодо заборони примусової праці.

Посилання в апеляційній скарзі на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, є недоречним, оскільки у цій постанові надано правовий висновок щодо застосування цивільно-правової відповідальності у правовідносинах, які виникли у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні та стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є відмінними від правовідносин, які виникли у даній справі на підставі договірних зобов`язань.

Відповідачка ОСОБА_1 не оспорювала умов договору про співпрацю у частині цивільно-правових зобов`язань змішаного договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з приписами частини І статті 374 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК встановлено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

При вирішенні справи суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами та не застосував усіх норм матеріального закону, яким врегульовано ці правовідносини, тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

На підставі статті 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати у розмірі апеляційний суд стягує з КНП «Ратнівська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 374, 382, 383,384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 19 листопада 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Відмовити в позові Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (штрафу).

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Ратнівська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 4500 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді