Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1143/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2022 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Басистої Т.В.,

справа №677/1143/16-ц,

учасники справи:

позивач - Хмельницька окружна прокуратура в інтересах держави,

відповідачі - Красилівська міська рада Хмельницької області, ОСОБА_1 ,

предмет позову - визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

прокурор - Войтов С.В.,

представники відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу в порядку загального позовного провадження.

«І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача»

03.08.2016 року позивач звернувся в інтересах держави з вказаним позовом до Красилівського районного суду Хмельницької області, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням 31 сесії Яворовецької сільської ради 6 скликання №22 від 30.01.2015 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки» надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована в межах с. Слобідка-Красилівська Красилівського району.

Рішенням 33 сесії Яворовецької сільської ради 6 скликання №11 від 21.05.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 розміром 1,8528 га для ведення особистого селянського господарства та передано її безоплатно у приватну власність.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 25.05.2015 на земельну ділянку площею 1,8528 га, кадастровий номер :02:003:0187, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою с. Слобідка - Красилівська Красилівського району.

Рішення Яворовецької сільської ради Красилівського району №11 від 21.05.2015 є незаконним, оскільки земельна передана у власність ОСОБА_1 з порушенням вимог земельного та водного законодавства, оскільки знаходиться в прибережній захисній смузі струмка, який там протікає та відноситься до категорії земель водного фонду, а надання її для ведення особистого селянського господарства із земель іншого призначення, без зміни у встановленому законом порядку її цільового призначення, є порушенням вимог земельного законодавства

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Разом з тим, при наданні ОСОБА_1 у приватну власність земельних ділянок розроблявся проект землеустрою без зміни цільового призначення, що є порушенням ст. 20 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

У даному випадку порушення законодавства допущено не лише органом місцевого самоврядування, а й безпосередньо ОСОБА_1 , оскільки замовником проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виступав ОСОБА_1 , який в силу ст. 68 Конституції України мав бути обізнаний про порядок відведення земельної ділянки.

Окрім того, в порушення вимог ч. 9 ст. 118 ЗК України та ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» Яворовецька сільська рада Красилівського району як розпорядник землі, реалізувала заходи, предбачені документацією із землеустрою щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи без позитивного висновку державної експертизи.

Незаконне надання у власність ОСОБА_1 , спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішення суспільно - значимого питання - законності передачі у власність земельної ділянки державної форми власності водного фонду, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.

Зважаючи на вказане, прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішенням 33 сесії Яворовецької сільської ради 6 скликання №11 від 21.05.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0187, площею 1,8528 га, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №9788064 від 25.05.2015.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мельничук П.В. подав до суду письмові заперечення, які за своїм змістом є відзивом, в яких щодо задоволення позовних вимог заперечив, та вказав, що ніякий струмок через належну ОСОБА_1 земельну ділянку не проходить, а на ситуаційному плані його не видно. Вказав, що через село Слобідка-Красилівська можливо протікає струмок, але він знаходиться в іншому місці, у ярку поряд з лісом в іншій стороні села. Позов прокуратури ґрунтується на припущеннях, оскільки ні інспекцією, ні водним господарством не вказано, де протікає, та чи взагалі протікає через село Слобідка-Красилівська струмок. Так, в акті 52/1 екологічної інспекції зазначено, що земельні ділянки надані з порушенням, і вказано, що через них у листопаді 2015 року протікав струмок, однак зазначене є невірним, оскільки вказаний струмок не протікає уже понад 10 років. Окрім того, відповідач ОСОБА_1 доклав зусиль, щоб прибрати земельну ділянку, яка була занедбана, і використовувалась, як сміттєзвалище.

Відповідач Красилівська міська рада Хмельницької області відзив на позов не подала.

«ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи»

16.09.2016 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Мельничуком П.В., відповідно до вимог п.5 ч. 5 ст. 122 ЦПК України (в редакції Закону на 16.09.2016) подано до суду письмові заперечення на позов.

30.09.2016 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Мельничуком П.В. заявлено клопотання про виклик свідків.

01.11.2016 прокурором заявлено клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

13.11.2018 прокурором заявлено клопотання про призначення додаткової судової земельно-технічної експертизи.

10.02.2021 представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 заявлено клопотання про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні прокурор Войтов С.В. вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Смішна І.В. вимоги позову не визнала, стверджувала, що прокурором не доведено факт протікання струмка через земельну ділянку ОСОБА_1 , наголошувала, що прокурором обрано не вірний спосіб захисту.

Представник відповідача Красилівської міської ради Хмельницької області, яка про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, надіслала заяву, у якій просила справу розглянути на розсуд суду та без участі представника міської ради.

ОСОБА_1 , який про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з`явилися, жодних заяв, клопотань до суду не подав, причини неявки суду не повідомив.

«ІІІ. Процесуальні дії у справі»

08.08.2016 суддею Красилівського районного суду Хмельницької області Боголюбовою Л.М. відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

04.11.2016 у справі призначено судову земельно - технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

03.10.2018 поновлено провадження у справі.

13.11.2018 у справі призначено додаткову судову земельно - технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

21.01.2019 ухвалою суду питання, поставлене на вирішення експертів в ухвалі від 13.11.2018 зазначено в іншій редакції.

09.01.2020 справа прийнята до свого провадження суддею Красилівського районного суду Хмельницької області Вознюком Р.В., постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання.

11.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

28.04.2021 залучено до участі у справі у якості позивача правонаступника позивача заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури - Хмельницьку окружну прокуратуру, замінено первісного відповідача - Яворовецьку сільську раду Красилівського району Хмельницької області на правонаступника - Красилівську міську раду Хмельницької області.

10.02.2022 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Смішної І.В. про закриття провадження в справі.

«IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин»

30.01.2015 рішенням 31 сесії Яворовецької сільської ради 6 скликання №22 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки» надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована в межах с. Слобідка-Красилівська Красилівського району Хмельницької області (а.с.9).

21.05.2015 рішенням 33 сесії Яворовецької сільської ради 6 скликання №11 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 розміром 1,8528 га для ведення особистого селянського господарства та передано її безоплатно у приватну власність (а.с.10).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 25.05.2015 на земельну ділянку площею 1,8528 га, кадастровий номер :02:003:0187, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою с. Слобідка - Красилівська Красилівського району (а.с.11, а.с.83).

25.05.2015 державним реєстратором Сташевською В.В. реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області зареєстровано за № 9788064 право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (а.с.11, а.с.83).

Згідно з листом №721 від 30.05.2016 Хмельницького обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України через с. Слобідка-Красилівська Яворовецької сільської ради протікає струмок без назви, який є лівою притокою річки Бужок (басейн південного Бугу). Вказаний струмок згідно зі ст. 79 Водного кодексу України (надалі - ВК України) відноситься до малої річки, а згідно з ст. 5 ВК України до водного об`єкту загальнодержавного значення (а.с. 12).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №52/01 від 26.11.2015 проведено обстеження земельних ділянок, що знаходяться на території Яворовецької сільської ради в с. Слобідка-Красилівська в межах населеного пункту.

Вказаним обстеженням встановлено, що земельна ділянка № НОМЕР_2 з кадастровим № :02:003:0187, загальною площею 1,8528 га, яка відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015, належить ОСОБА_1 надана з порушенням законодавства, а саме вимог ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України, оскільки знаходиться в прибережній захисній смузі струмка, який там протікає (а.с.13).

Згідно з ситуаційним планом на території с. Слобідка-Красилівська Красилівського району Хмельницької області зображено струмок без назви, який протікає через територію с. Слобідка-Красилівська Красилівського району Хмельницької області (а.с.15-16).

Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи №1580/1581/17-26 від 28.09.2018, 05.04.2018 року експертами встановлено наявність частини струмка без назви, який є лівою притокою річки Бужок (басейн південного Бугу), який протікає через село Слобідка-Красилівська Красилівського району Хмельницької області (надалі по тексту - струмок). Надати відповіді на решту запитань не представилося можливим зважаючи на відсутність відомостей про встановлення меж прибережної захисної смуги струмка (а.с.86-95).

Висновком експерта №6211/6212/18-26 від 17.12.2019 за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи встановлено межі земельної ділянки з кадастровим № :02:003:0187 відносно струмка та схематично зображено в Додатку 1 до висновку експерта.

Відстані знаходження земельної ділянки з кадастровим № :02:003:0187 відносно струмка зображено в Додатку 1 до висновку експерта.

Координати частини струмка по відношенню до земельної ділянки з кадастровим № :02:003:0187 площею 1,8528 га належної ОСОБА_1 визначені та наведені в Додатку 1 до висновку експерта (а.с.149-153).

З оглянутого в судовому засіданні Додатку 1 до висновку експерта №6211/6212/18-26 від 17.12.2019 вбачається, що через належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим № :02:003:0187 проходить струмок без назви, який є лівою притокою річки Бужок (басейн південного Бугу) (а.с.154).

Проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги у с. Слобідка - Красилівська Красилівського району щодо струмка без назви, який є лівою притокою річки Бужок (басейн річки Південний Буг) не виготовлявся.

Зазначені обставини підтверджуються такими доказами у справі, а саме: копіями рішень 31 сесії Яворовецької сільської ради 6 скликання №22 від 30.01.2015 року, №11 від 21.05.2015, інформаційною довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №59184461 від 17.05.2016, копією листа №721 від 30.05.2016 року Хмельницького обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, копією акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №52/01 від 26.11.2015, копією матеріалів розгляду звернення жителів с. Слобідка-Красилівська Красилівського району Хмельницької області з долученим ситуаційним планом, висновками експерта №1580/1581/17-26 від 28.09.2018 та №6211/6212/18-26 від 17.12.2019.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно ст. 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі водного фонду (пункт «є» ч.1 ст. 19 ЗК України).

До земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами (ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України).

До водних об`єктів загальнодержавного значення належать, зокрема поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків (п. 1 ч. 1 ст. 5 ВК України).

Відповідно до ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Згідно ст. 4 ВК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Статтею 60 ЗК України визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Згідно ст. 61 ЗК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Аналогічні норми встановленні статтями 88, 89 ВК України.

До земель комунальної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України (п. "ґ" ч. 3 ст. 83 цього Кодексу). А ч. 2 ст. 59 ЗК України передбачає можливість передання земель водного фонду у приватну власність тільки у випадку безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Інших випадків, за яких можна набути право приватної власності на земельні ділянки водного фонду, у ЗК України немає.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Відповідно до ст. ст. 1, 20, 50-54 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою. Правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них регулюється Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. №486 (далі - Порядок).

Пунктами 1, 4, 5 Порядку передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства.

За змістом положень статей 19, 20 ЗК України, зміна цільового призначення земель, у тому числі водного фонду, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (чинного на час винесення оспорюваного рішення) обов`язковій державній експертизі підлягали, зокрема, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи. Позитивні висновки державної експертизи щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією. Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється. (частини 1, 3, 5 статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації»).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України , захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч. 1 ст. 125 ЗК України).

Згідно з нормами ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 8-1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

«V. Оцінка суду»

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення (п.4 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В позовній заяві прокурор обґрунтовував своє звернення до суду тією обставиною, що Державна екологічна інспекція України, яка здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про використання та охорону земель щодо виконання екологічних вимог при наданні у власність і користування, в тому числі в оренду, земельних ділянок, встановлення та використання водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також щодо додержання режиму використання їх територій, - не наділена повноваженнями щодо звернення до суду про визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними державних актів на права власності на земельну ділянку. Окрім того, Державна екологічна інспекція України не здійснює належний державний контроль за законністю рішень органів влади та самоврядування. У зв`язку з наведеним, прокурор звернувся до суду з даним позовом для захисту порушених інтересів держави.

Захист інтересів держави в особі територіальної громади має здійснювати відповідна міська (сільська, селищна) рада, проте, у разі якщо саме цей орган місцевого самоврядування вчинив дії у вигляді прийняття рішення, яке є незаконним та порушує інтереси держави в особі територіальної громади, правомірним є звернення до суду прокурора та визначення органу місцевого самоврядування відповідачем, іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Захист інтересів держави в особі територіальної громади має здійснювати відповідна міська (сільська, селищна) рада, проте, у разі якщо саме цей орган місцевого самоврядування вчинив дії у вигляді прийняття рішення, яке є незаконним та порушує інтереси держави в особі територіальної громади, правомірним є звернення до суду прокурора та визначення органу місцевого самоврядування відповідачем, іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №916/749/17.

Зважаючи на вказане, суд доходить висновку, що прокурором у повній мірі підтверджено наявність достатніх підстав для здійснення захисту законних інтересів держави.

Нормами ЗК України та ВК України визначено які землі належать до водного фонду, які поверхневі води належать до водних об`єктів загальнодержавного значення, а також визначено, що прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою на земельних ділянках усіх категорій земель (крім земель морського транспорту), та мають зазначатися в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

На прибережних захисних смугах обмежується господарська діяльність - зокрема, розорювання земель, садівництво, городництво, застосування пестицидів і добрив.

Відповідно до акту перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності, складеного начальником Красилівського виробничого відділу Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Панасюком А.Л., при виготовленні проєкту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах с. Слобідка-Красилівська, Красилівського району Хмельницької області за погодженням територіального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин визнано, що на земельній ділянці, яка знаходиться в межах с. Слобідка - Красилівська Красилівського району Хмельницької області, площею 1,8528 га, передбаченої для передачі у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, охоронні зони відсутні. Відсутні також сервітути та обмеження (обтяження) у використанні земельної ділянки (а. с. 110).

Зі змісту пояснювальної записки до вказаного проекту із землеустрою (а.с.100) випливає, що на час проведення робіт на земельній ділянці розташований сінокіс, рельєф земельної ділянки рівний.

Разом з тим, висновком експерта №1580/1581/17-26 від 28.09.2018 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено наявність частини струмка без назви, який є лівою притокою річки Бужок (басейн Південого Бугу), який протікає через с. Слобідка - Красилівська, Красилівського району, Хмельницької області. Також даним висновком встановлено відсутність відомостей про встановлення меж прибережної захисної смуги вказаного струмка.

Таким чином, проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах с. Слобідка-Красилівська, Красилівського району Хмельницької області площею 1,8528 га, яким встановлено відсутність охоронних зон на спірній земельній ділянці, виготовлений з порушенням земельного та водного законодавства України.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону. Відтак, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Судом оглянуто надані відповідачем ОСОБА_1 в якості доказів фотознімки земельної ділянки (а.с.32-35).

На фотознімках, наданих відповідачем ОСОБА_1 зафіксоване зображення земельної ділянки, яка поросла травою, на знімках видно рів у якому протікає вода.

Об`єктивні дані, що зображена на фотознімках земельна ділянка має відношення до даної справи, в матеріалах справи відсутні.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Також суд вважає, що перебування спірної земельної ділянки до моменту її формування і відведення у складі земель сільськогосподарського призначення не виключає можливості віднесення її до земель водного фонду, оскільки, в силу вимог ч. 3 ст. 60 ЗК України, прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, у тому числі, земель сільськогосподарського призначення.

Таких висновків дійшов суд з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 21.05.2014 року у справі № 6-16цс14 і від 24.12.2014 року у справі № 6-206цс14, а також висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постановах від 30.05.2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 44), від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 63.2), від 7.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 41), від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 54).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи №6211/6212/18-26 від 17.12.2019 по результатам оброблення проведеної 05.04.2018 року судовим експертом геодезичної зйомки та обстеження з фотофіксацією (а.с.149-156), зафіксовано наявність частини струмка без назви, який є лівою притокою річки Бужок (басейн Південого Бугу), який протікає через с. Слобідка-Красилівська, Красилівського району, Хмельницької області (надалі - струмок), визначено координати його поворотних точок та складено план-схему розташування вказаного струмка (а.с.154). Експертом встановлено, що частина струмка, обмежена поворотними точками меж 1-29, проходить через земельну ділянку площею 1,8528 га з кадастровим номером :02:003:0187. В додатку межі ділянки обмежені поворотними точками меж 1-20.

Вказаним висновком експерта встановлено відстань межі земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0187 до урізу води струмка: відстань від точки №1 межі земельної ділянки до урізу води струмка становить 5,64 м., від точки №2 - 46,95 м., від точки № 3 - 41,38 м., від точки № 4 - 46,00 м., від точки №5 - 51,19 м., від точки № 6 - 44,75 м., від точки № 7 - 33, 86 м., від точки № 8 - 26,34 м., від точки № 9- 25,65 м., точка № 10 - розташована безпосередньо на урізі води струмка, від точки № 11 - 54,32 м., від точки №12 - 66,68 м., від точки №13 - 76,55 м., від точки №13 - 79,30 м., від точки №15 - 78,87 м., від точки №16 - 71,16 м., від точки №17 - 38,42 м., від точки №18 - 23,85 м., від точки №19 - 18,62 м., точка № 20 - розташована безпосередньо на урізі води струмка.

Доводи представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про те, що додаткова судова земельно-технічна експертиза №6211/6212/18-26 від 17.12.2019 є неналежним доказом через незазначення експертом якими нормативно-правовими актами визначені основні терміни, використані при складані висновку експерта суд відхиляє, оскільки зазначені представником відповідача ОСОБА_3 обставини не свідчать про неаргументованість чи необґрунтованість висновків експертизи, чи їхню невідповідність результатам досліджень та поставленим питанням та не спростовують обставину існування струмка без назви, який є лівою притокою річки Бужок (басейн південного Бугу) та те, що вказаний струмок протікає через належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,8528 га з кадастровим номером :02:003:0187.

Таким чином, з наданих суду доказів вбачається, що на земельній ділянці площею 1,8528 га з кадастровим номером :02:003:0187, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, переданій у власність відповідачеві ОСОБА_1 , фактично знаходиться водний об`єкт - струмок, який відповідно до ст. 79 ВК України відноситься до малої річки. Прибережна захисна смуга становить 25 метрів від урізу води. А тому відповідно до ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України земельна ділянка площею 1,8528 га з кадастровим номером :02:003:0187 належить до земель водного фонду.

Враховуючи вищевикладене, вбачається, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проєкт землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Водночас, відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися, як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість, до її встановлення, передавати у приватну власність ділянки, що підпадають під нормативно визначену 25-метрову зону від урізу води струмка.

Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим прибережної захисної смуги.

В оцінці факту володіння у цій справі суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), згідно з яким особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Яворовецька сільська рада Красилівського району Хмельницької області на порушення вимог Земельного кодексу України, рішення про створення об`єкта природоохоронного призначення стосовно земель водного фонду України в межах с. Слобідка-Красилівська, Красилівського району, Хмельницької області, на яких протікає струмок без назви, який є лівою притокою річки Бужок (басейн Південого Бугу), не приймала, чим порушила порядок встановлення та зміни цільового призначення земель.

Таким чином, враховуючи, що землі водного фонду не підлягають передачі у власність, Яворовецька сільська рада Красилівського району Хмельницької області, на порушення ст. 19 Конституції України, приймаючи спірне рішення, вийшла за межі наданих їй повноважень, та незаконно передала у власність відповідачу ОСОБА_1 земельну ділянку водного фонду без зміни її цільового призначення та позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації.

Зважаючи на вказане, суд доходить висновку, що прокурором доведено суду, що рішення 33 сесії Яворовецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області 6 скликання від 21.05.2015 №11 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 розміром 1,8528 га для ведення особистого селянського господарства та передано її безоплатно у приватну власність прийнято з порушенням вимог ст. ст. 59, 60 ЗК України та ст.ст. 85, 88, 89 ВК України, а також, вказаним рішенням порушено права та інтереси держави і територіальної громади при розпорядженні землями водного фонду, а тому таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню, а вимоги позову в цій частині - задоволенню.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20.10.2011, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16.02.2017, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається, як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Законодавство України обмежує безоплатне передання у приватну власність земель водного фонду випадком передання за рішенням уповноваженого органу тільки замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Вказане обмеження, визначене на момент виникнення спірних правовідносин у п. «ґ» ч. 4 ст. 83 і в ч. 2 ст. 59 ЗК України, було доступним, чітким і зрозумілим, а наслідки його недотримання, з огляду на приписи ЦК України - передбачуваними для будь-якої особи, яка набула земельну ділянку водного фонду, що не є замкненою природною водоймою загальною площею до 3 гектарів.

Судом не ставиться під сумнів законність втручання у право власності відповідача ОСОБА_1 , оскільки, як уже зазначено, ВК України та ЗК України визначають чіткі обмеження на передання у приватну власність земельної ділянки із земель водного фонду, передбачають встановлення у межах існуючих населених пунктів прибережної захисної смуги з урахуванням містобудівної документації, виключають можливість виникнення приватного власника земельних ділянок, зайнятих прибережною захисною смугою, та обмежують господарську діяльність на цих природоохоронних територіях.

Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача ОСОБА_1 існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо режиму спірної земельної ділянки. З огляду на вказане вище, ОСОБА_1 не міг не знати про те, де саме розміщена спірна земельна ділянка, якими є її межі на місцевості, а також те, що через дану земельну ділянку протікав та протікає струмок. Тому немає жодних підстав вважати, що він був добросовісним та не міг співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Статті 13 та 14 Конституції України визначають, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема: поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 80 ЗК України закріплено суб`єктний склад власників землі: громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на наведене, положення ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст.84, ст. 122 ЗК України, статті 1, 2, 6, 10 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі, і тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення Яворовецької сільської ради, на підставі якого спірна земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стосовно вимог прокурора про визнання недійсними свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0187, площею 1,8528 га, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №9788064 від 25.05.2015, суд зазначає наступне.

Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Таке свідоцтво є лише документом, яким оформлюється право власності на земельну ділянку, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача ОСОБА_1 відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Вказане кореспондується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27.06.2018 у справі № 925/797/17, від 05.02.2020 у справі № 904/750/19, від 27.05.2020 у справі № 442/2771/17, від 09.03.2021 у справі № 756/4120/16-ц.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зміна власника земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, можлива лише у випадку, визначеному ст. 59 ЗК України, яку не застосовано у цій справі, а також на те, що власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (пункт 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц). Однак, враховуючи те, що заволодіння землями водного фонду, всупереч вимогам ЗК України є неможливим, то визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку водного фонду не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку водного фонду та для її повернення власнику.

Оскільки така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, яка належить до земель водного фонду, тому в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку слід відмовити.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження 14-364 цс 19), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

При цьому, суд зауважує, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України потрібно розглядати, як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі, впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду можна заявити негаторний позов щодо зобов`язання повернення спірної земельної ділянки (п. 96-97 Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, п. 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, п. 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07 2018 у справі № 653/1096/16-ц та п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

«VI. Розподіл судових витрат між сторонами»

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено на п`ятдесят відсотків, а тому з відповідачів Красилівської міської ради Хмельницької області та ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури, яка є платником судового збору у даній справі, підлягає стягненню судовий збір по 689 гривень з кожного відповідача (2756 грн. х 50 %:100:2).

Відповідно п.п.2,4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У даній справі було проведено судову земельно-технічну експертизу (висновок експерта № 1580/1581/17-26 від 28.09.2018) та додаткову судову земельно-технічну експертизу (висновок експерта №6211/6212/18-26 від 17.12.2019) за результатами проведення яких, в тому числі, судом встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, що стало підставою для задоволення позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення сільської ради.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У заяві від 05.11.2021 прокурор просив стягнути з відповідачів витрати за проведення двох земельно-технічних експертиз. Разом з тим, документів, які підтверджують сплату позивачем вартості проведених у справі судових експертиз до матеріалів справи позивачем не долучено.

Так, в матеріалах справи на а.с. 80 міститься рахунок №2175 від 22.03.2017, виписаний завідувачем експертної установи, яка проводила земельно-технічну експертизу на виконання ухвали суду від 04.11.2016 у даній справі, та надісланий на адресу суду для забезпечення оплати вартості проведення експертизи, відповідно до якого за проведення експертизи № 1580/1581/17-26 підлягають до сплати 7588,80 грн. Документ, який підтверджує оплату вартості експертизи в сумі 7588,80 грн позивачем суду не наданий.

Відповідно до акту № 1580/1581/17-26 здачі-приймання виконаних робіт за ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області у справі №677/1143/16-ц від 28.09.2018 (а.с.118) ціна експертизи складає 7588,80 грн, попередньо сплачено 7588,80 грн, належить до перерахування 0,00 грн. Разом з тим, у вказаному документі не вказано, яким учасником справи здійснено сплату коштів у сумі 7588,80 грн.

Згідно рахунку №19 від 03.01.2019, виписаного завідувачем експертної установи, яка проводила земельно-технічну експертизу на виконання ухвали суду від 13.11.2018 у даній справі, та надісланий на адресу суду для забезпечення оплати вартості проведення експертизи, відповідно до якого за проведення експертизи № 6211/6212/18-26 підлягають до сплати 5720,00 грн (а.с.139). Документ, який підтверджує оплату вартості експертизи в сумі 5720,00 грн позивачем суду не наданий

У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У зв`язку з наведеним, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів проведення позивачем оплати вартості проведення земельно-технічних експертиз, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги прокурора щодо стягнення понесених позивачем витрат на проведення експертиз у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 19, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 1, 20, 50-54 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (чинним на час винесення оспорюваного рішення), ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 1, 3-5, 19-21, 58-61, 80, 83, 84, 122, 125, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 4.5, 87,89 ВК України, ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 56, 76, 77, 81, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення 33 сесії Яворовецької сільської ради 6 скликання №11 від 21.05.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Красилівської міської ради Хмельницької області та ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури (, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, рахунок UA0002814, код класифікації видатків бюджету 2800) судові витрати по сплаті судового збору по 689 гривень з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Хмельницька окружна прокуратура в інтересах держави, місцезнаходження: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. У. Громової, 10.

Відповідач - Красилівська міська рада Хмельницької області, місцезнаходження: 31000, Хмельницька область, м. Красилів, пл. Незалежності, 2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 16.02.2022.

Суддя Р. В. Вознюк