Справа № 278/3403/21
25 січня 2022 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного проваження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -
18.10.2021 року позивачі звернулися до суду з зазначеним вище позовом.
Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.12.2017 року в справі № 278/1846/17 стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачів інфляційні витрати на 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2012 року та за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.12.2012 року у справі № 2-2119/12.
На виконання цього рішення у справі №278/1846/17 видано три виконавчих листи, які об`єднано в одне зведене виконавче провадження №39951563.
На даний час рішення суду не виконано, у зв`язку з чим позивачі просять:
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму інфляційни втрати у сумі 5126,55 грн, 3% річних у сумі 1801,23 грн та судовий збір у сумі 908,00 грн;
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 5126,55 грн, 3% річних у сумі 1801,23 грн та судовий збір в сумі 908,00 грн;
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у сумі 4938,10 грн, 3% річних у сумі 1729,33 грн, судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 5770,00 грн.
Позивачі у судове засідання не з`явилися. Через канцелярію суду представником позивачів подано спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 48).
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. У відповідності до ч. 6 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 54-55, 58, 64-65, 66-67).
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 280 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
З огляду на зазначене, суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
За змістом частини 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
19.06.2014 року ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 29).
Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.12.2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачів інфляційні витрати на 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2012 року та за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.12.2012 року у справі № 2-2119/12 за період з 19.06.2013 року по 30.07.2017 року (а.с. 17-20).
Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
-ВП №38430314 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2601, станом на 17.08.2021 року залишок заборгованості становить 4315,50 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.
Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Отже, враховуючи, що між сторонами існує грошове зобов`язання, прострочення у його виконанні, нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами.
Отже, суд вважає, що строк розрахунку індексу інфляції та 3% річних слід рахувати з 01.08.2017 року по 01.08.2021 року.
Відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків.
З наданих позивачами розрахунку інфляційних та 3 % річних (а.с. 22-28) вбачається, що розрахунок проведено згідно офіційних даних.
Суд погоджується з розрахунком позивачів щодо визначення розміру 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.08.2017 року по 01.08.2021 року. Відсотки інфляційних до суми боргу для позивачки ОСОБА_1 становлять 5126,55 грн, а 3% річних 1801,23 грн; для позивача ОСОБА_2 становлять 5126,55 грн, а 3% річних 1801,23 грн; для позивача ОСОБА_3 становлять 4938,10 грн, а 3% річних 1729,33 грн.
З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивачів не скористався, доказів повернення позивачам грошових коштів не надав, тобто не довів суду, що виконав свої зобов`язання належним чином, розрахунки не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів мають бути задоволені.
Позивачами понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн кожним, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, відтак підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 82, 174, 258-259 ЦПК України, ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, суд -
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму інфляційни втрати у сумі 5126,55 грн, 3% річних у сумі 1801,23 грн та судовий збір у сумі 908,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (проживає АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) інфляційні втрати в сумі 5126,55 грн, 3% річних у сумі 1801,23 грн та судовий збір в сумі 908,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) інфляційні втрати у сумі 4938,10 грн, 3% річних у сумі 1729,33 грн, судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 5770,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2022 року.
Суддя О. М. Дубовік