ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року

справа № 703/1138/21
провадження № 22-ц/821/206/22
категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю фізичної особи, у складі: головуючого судді Прилуцького В. О., повний текст рішення складено 12 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лабика Р. Р. звернулася в суд з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 січня 2020 року близько 07 год. 45 хв. в м. Сміла Черкаської області, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка в внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000126 від 21 січня 2020 року. На теперішній час по кримінальному провадженні триває досудове розслідування, яке здійснюється слідчим відділенням СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», відповідно до договору № АО6097509 чинного на дату ДТП.

27 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р. Р. надіслав на поштову адресу ПАТ «СГ «ТАС» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування. Вказані документи відповідач отримав 03 вересня 2020 року, що підтверджується листом ПАТ «СГ «ТАС» № 1318 від 07 вересня 2020 року. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містилися: відшкодування витрат на лікування - 81 566,07 грн; відшкодування шкоди пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності - 22 984,78 грн; відшкодування моральної шкоди - 5 227,54 грн.

Проте, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у строки, встановлені п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що стало підставою для звернення позивача в суд за захистом свого порушеного права на отримання страхового відшкодування.

Оскільки позивач є потерпілою особою, а відповідно до п. 5 ст. 1187 ЦК України, особа яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, а тому цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 , настає незалежно від його вини.

Таким чином, відсутність встановленої вини водія транспортного засобу марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 , жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку по виплаті потерпілій особі страхового відшкодування.

За наведених обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» на її користь: 81 566 грн 07 коп. - страхового відшкодування за шкоду пов`язану з лікуванням позивача; 4 078 грн 30 коп. - страхового відшкодування моральної шкоди; 12 000 грн 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язанням бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, у разі доведення в кримінальному провадженні, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , ПАТ «СГ «ТАС», після виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування, набуде право зворотної вимоги до завдавача шкоди.

Тому встановлення винної особи у зазначеному ДТП є обов`язковою умовою.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звернулась до страховика про виплату страхового відшкодування та останній їй не відмовляв у здійсненні страхової виплати, а лише зупинив строк виплати до моменту отримання документу встановлення винної особи у зазначеному ДТП.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що звернення позивача до суду за захистом своїх прав є передчасним, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 30 листопада 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Лабиком Р. Р., порушено питання про скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2021 року у даній справі з постановленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю фізичної особи.

Мотивація апеляційної скарги зводиться до того, що в результаті вищевказаного ДТП ОСОБА_1 було завдано шкоди, у зв`язку з чим у неї виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, враховуючи, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», відповідно до договору № АО6097509.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили, або умислу потерпілого.

Таким чином, обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Враховуючи наведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. В свою чергу зупинення відповідачем виплати позивачеві страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом ДТП, не оспорюючи обставини страхового випадку є таким, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «СГ «ТАС» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р. Р. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2021 року та залишити оскаржуване рішення без змін.

При цьому зазначив, що обставини ДТП розслідуються у кримінальному провадженні яке внесено до ЄРДР за № 0016. Дане провадження розслідується СВ Смілянського ВП Черкаської області, судове рішення по даній справі не прийнято, що унеможливлює встановлення за яких саме обставин відбулося ДТП, чи була завдана шкода майну, здоров`ю чи життю внаслідок ДТП, кому нанесена шкода, ким була нанесена шкода, чи саме внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, хто був за кермом автомобіля, чи на законних підставах керував автомобілем, чи не були навмисні дії водія, чи не вибув автомобіль із незаконного володіння власника, чи не було умислу потерпілого, чи не було непереборної сили, або інших підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачених спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В свою чергу з метою з`ясування обставин ДТП та прискорення виплати страхового відшкодування ПАТ «СГ «ТАС» до Смілянського міськрайвідділу поліції направлялися відповідні запити, але на жодний із них не було отримано відповіді. Враховуючи, що судове рішення у справі не прийнято, вказаний факт унеможливлює встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності внаслідок ДТП та обставин ДТП, в порядку п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «СГ «ТАС» було зупинено строк на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Таким чином, з боку відповідача відсутній факт порушення, невизнання, оспорення, свобод чи законних інтересів позивача.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р. Р. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року справу призначено до розгляду на 11 січня 2022 року на 14:00 год. в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. В подальшому на 01 лютого 2022 року на12:45 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки про ДТП № 684787 від 03 вересня 2020 року, Управлінням патрульної поліції у Львівській області, 21 січня 2020 року близько 07 год. 45 хв. в м. Сміла Черкаської області, за участю транспортного засобу «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сталася ДТП внаслідок якої здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка була травмована (т. 1 а. с. 13,14).

Відповідно до витягу з ЄРДР за фактом ДТП, СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області розпочато кримінальне провадження № 0000126 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а. с. 149).

Згідно полісу № АО6097509 страховиком транспортного засобу - «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 є ПАТ «СГ «ТАС». Поліс станом на 21 січня 2020 року діючий (т. 1 а. с. 88).

З аналізу висновку експерта № 05-6-01/145 від 30 квітня 2020 року вбачається, що внаслідок ДТП, 21 січня 2020 року, за участю транспортного засобу «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , пішоходу ОСОБА_1 могли бути спричинені ушкодження, зокрема численні забиття із підшкірними гематомами правого стегна, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку із підшкірною гематомою і садном правої лобної ділянки та рана 1 пальця лівої кісті, яка лікарем діагностована як забійна. Також переломи 2-3-4-5-6-7 ребер справа із забиттям легені та підшкірними гематомами грудної клітки, закритий перелом шийки правого плеча із підшкірною гематомою в даній області, закритий перелом правого ліктьового відростку, закритий перелом обох кісток лівої гомілки, закритий перелом правої гомілки із підшкірними гематомами даної області (т. 1 а. с. 147-148).

27 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - Мелех Д. О. звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП та надав заяви про виплату страхового відшкодування, відповідно до змісту яких просив виплатити: страхове відшкодування пов`язане із витратами на лікування - 81 566,07 грн; страхове вішкодування пов`язане із тимчасовою втратою непрацездатності - 22 984, 78 грн; страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою - 5 227,54 грн (т. 1 а. с. 89, 91, 92).

У наведених заявах також зазначено, що водій відшкодував ОСОБА_1 35 000, 00 грн (т. 1 а. с. 89, 90).

Загальний розмір майнової шкоди завданої ДТП, за підрахунками позивача складає 81 566,07 грн та підтверджуються доданими нею до позовної заяви доказами, зокрема копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 483, довідки про оперативне втручання 31 січня 2020 року та придбання за власні кошти засобів медичного характеру, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 446, виписки з історії хвороби № 483, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3552, епікриз № 2296, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3552, довідки про проведенні ОСОБА_1 оперативного втручання, 11 серпня 2020 року та придбання за власні кошти засобів медичного характеру, копіями відповідних платіжних документів засобів медичного призначення (т. 1 а. с. 18, 21, 23, 24, 27, 28, 29, 31, 37-42, 46-49, 54-83).

Зі змісту відповіді на запит адвоката Мелеха Д. О. від 27 серпня 2020 року за № 6943, наданої слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області вбачається, що станом на 02 вересня 2020 року триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126, що розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а. с. 15).

Матеріали справи містять відзив ПАТ «СГ «ТАС» на позовну заяву в якому висловлено заперечення щодо заявлених позовних вимог в тому числі і до обґрунтованості їх розміру, зареєстрований місцевим судом 23 квітня 2021 року (т. 1 а. с. 118-126).

В якості додатку до вказаного відзиві долучено лист ПАТ «СГ «ТАС» від 04 вересня 2021 року за № 1310 зі змісту якого вбачається, що виходячи з приписів ст. ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у зв`язку з тим, що на даний час рішення по кримінальному провадженні ще не ухвалено і відповідно таких документів страховику не представлено, страховиком призупинено рішення про виплату страхового відшкодування (т. 1 а. с. 122).

Крім того, в якості додатку до відзиву долучено розрахунок суми відшкодування витрат на лікування з приводу травм, які отримані під час ДТП від 21 січня 2020 року та їх наслідків (постраждала ОСОБА_1 ). Розрахунок зроблено на підставі поданих медичних документів для розгляду згідно ст. 24, ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 483, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 446, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2296, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3552.

Згідно вказаного розрахунку загальна сума за чеками складає - 81 566,37 грн, при цьому до виплати відшкодування підлягає 28 276,70 грн, оскільки необґрунтовані витрати згідно п. 3 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» становлять 53 289,67 грн. Водночас розмір моральної шкоди який підлягає відшкодуванню ПАТ «СГ «ТАС» зазначений в розмірі 28 276,70 грн *5% = 1 413,84 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував автомобілем «ВАЗ 21093», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «Страхова Група «ТАС», тому відповідальним за шкоду, заподіяну ОСОБА_1 є саме відповідач.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9).

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, ч. 1 цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язані в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Судом встановлено, що 27 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - Мелех Д. О. звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП та надав заяви про виплату страхового відшкодування, відповідно до змісту яких просив виплатити: страхове відшкодування пов`язане із витратами на лікування - 81 566,07 грн; страхове відшкодування пов`язане із тимчасовою втратою непрацездатності - 22 984, 78 грн; страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою - 5 227,54 грн.

При цьому, у наведених заявах зазначено про те, що водій відшкодував ОСОБА_1 35 000, 00 грн.

При зверненні до суду з даним позовом позивач просила стягнути з відповідача ПАТ «СГ «ТАС» на її користь: 81 566 грн 07 коп. - страхового відшкодування за шкоду пов`язану з лікуванням позивача та 4 078 грн 30 коп. - страхового відшкодування моральної шкоди.

Матеріали справи, досліджені вище, вказують на те, що відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції, в цілому заперечував щодо заявлених вимог та вказував на передчасність звернення позивачки за судовим захистом, посилаючись на те, що їй не було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а призупинено розгляд заяви про його виплату.

При цьому, з доданих до відзиву на позовну заяву матеріалів вбачається, що згідно листа ПАТ «СГ «ТАС» від 04 вересня 2021 року за № 1310, страховиком призупинено рішення про виплату страхового відшкодування з посиланням на приписи ст. ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у зв`язку з тим, що на даний час рішення по кримінальному провадженні ще не ухвалено і відповідно таких документів страховику не представлено.

Крім того, зі змісту розрахунку суми відшкодування пов`язаного з лікуванням зробленого ПАТ «СГ «ТАС» на підставі поданих медичних та розрахункових документів для розгляду згідно ст. 24, ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком зазначено, що до виплати підлягає 28 276,70 грн страхового відшкодування та 1 413,84 грн - моральної шкоди. Наведене вказує про визнання страховиком вказаних сум як таких, що підлягають виплаті потерпілій особі, якою є позивач у даній справі.

Спростувань приведеного розрахунку стороною позивача до суду першої інстанції надано не було, а в апеляційній скарзі ставиться питання про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі визначеному в позовній заяві.

При визначенні розміру витрат понесених позивачем у зв`язку з її лікуванням колегія суддів враховує наступне.

Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, зокрема, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

У відповідності до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Так, п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка регламентує відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого визначено, зокрема, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Колегія суддів, аналізуючи докази надані в підтвердження заявлених вимог позивачем та розрахунок суми відшкодування пов`язаного з лікуванням ОСОБА_1 , наданий відповідачем суду першої інстанції, враховуючи наведені вимоги, погоджується з розрахунком відповідача.

Так, витрати понесені позивачем та необхідність їх здійснення, зокрема на придбання ліків, які не включені до розрахунку відповідачем, не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я як того вимагають вимоги приведеного законодавства.

Надані ж в підтвердження понесених витрат: рахунок-фактура № 8-00000051 від 27.01.2020 та видаткова накладна № 8-00000053 на суму 5 200 грн; рахунок-фактура № 8-00000086 від 13.02.2020 та видаткова накладна № 8-00000084 на суму 6 200 грн (умови продажу: безготівковий розрахунок); рахунок-фактура № 8-00000085 від 13.02.2020 та видаткова накладна № 8-00000083 на суму 17 300 грн (умови продажу: безготівковий розрахунок) не є розрахунковим документом з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 2 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до ст. 8 приведеного Закону форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органом доходів і зборів.

Положення про форму та зміст розрахункових документів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» .

Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Крім того, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976 (далі - Інструкція) встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Згідно п.1.4 Інструкції розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до п.1.13 Інструкції під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Цією Інструкцією встановлено правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера, платіжного доручення, платіжної вимоги - доручення, платіжної вимоги, розрахункового чека, акредитива, інкасового доручення (розпорядження). Використання векселів та спеціальних платіжних засобів, зокрема платіжних карток (у тому числі корпоративних платіжних карток), регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку.

Враховуючи вищевикладене, видаткова накладна вважаються документами первинного обліку та не є розрахунковими документами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний Цивільний Суд Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2018 у справі № 362/2159/15-ц, а саме, що видаткова накладна не підтверджує наявності зобов`язальних відносин між сторонами, тобто не може підтверджувати факту укладення договору.

Обґрунтовуючи власну позицію, суд керувався Законом України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 № 1023-XII, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 якого договором визнається усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Згідно з абз. 2 ч. 11 ст. 8 приведеного Закону № 1023 під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Таким чином, оскільки покупець зміг надати суду лише видаткову накладну, однак не пред`явив розрахункового документу, суд відмовив у задоволенні вимоги розірвати договір купівлі-продажу.

Водночас відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням, страховик ПАТ «СГ «ТАС», в тому розмірі який ним визнається як підтверджений документально, а саме 28 276,70 грн, потерпілій ОСОБА_1 не виплатив.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі й моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Разом з тим, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду констатує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована у відповідача, а тому на останнього (страховика) покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду. При цьому відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має відшкодувати потерпілому завдану йому майнову та моральну шкоду, яку підтверджено належними та допустимими доказами та розмір якої зокрема, у даному випадку, визнає і сам страховик.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі № 357/6237/19-ц (провадження № 61-7935св20) від 01 вересня 2020 року та на яку в тому числі посилається автор поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного судового рішення наведені висновки не врахував.

В контексті зазначеного колегія суддів враховує правові висновки наведені вище. Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування апеляційним судом норм права без врахуванням висновку щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду: від 05 червня 2019 року в справі № 461/8496/15-ц, від 21 квітня 2021 року в справі № 450/4163/18, від 22 квітня 2021 року в справі № 742/1378/18, від 20 травня 2021 року в справі № 501/2015/16-ц, то вони не заслуговують на увагу, оскільки у наведених рішеннях та відповідно в рішенні місцевого суду, що є предметом даного апеляційного оскарження, встановлювалися різні фактичні обставини справи на підставі поданих доказів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, та враховуючи вище приведені норми права, зібрані у справі докази враховуючи принцип диспозитивності та змагальності сторін спору, констатує те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а заявлені позовні вимоги, виходячи з доводів апеляційної скарги, до часткового задоволення, відповідно стягнення з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 - 28 276,70 грн страхового відшкодування та 1 413,84 грн - моральної шкоди.

Згідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду із даним позовом ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір, так як відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про відшкодування шкоди заподіяної зокрема ушкодженням здоров`я.

При зверненні до суду із даним позовом підлягав до сплати судовий збір в розмірі 908,00 грн. Відповідно за подачу апеляційної скарги, яку також було подано позивачкою ОСОБА_1 , що звільнена від його сплати, необхідно булою сплатити 1 362,00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги апеляційний суд задовольняє частково (на 35 %), а ОСОБА_1 будучи позивачем в наведеному позові, підлягає звільненню від сплати судового збору в усіх інстанціях, з ПАТ «СГ «ТАС» на користь держави відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 794,50 грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12 000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат позивачкою було подано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 20 серпня 2020 року № 3015, укладений між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» в особі керуючого Мелеха Д. О. ( т. 2 а. с. 20-23), Додаткову угоду до вказаного договору від 19 березня 2021 року зі змісту якої вбачається, що вартість правничої допомоги даного адвокатсього об`єднання становить 12 000, 00 грн (т. 2 а. с. 24-25), Детальний опис робіт виконаних для надання професійної правничої допомоги на суму 12 000, 00 грн (т. 2 а. с. 26-27), Виписку з ЄДРЮОФОПГФ, з якої вбачається, що Мелех Д. О. є керівником Адвокатського об`єднання «Автопоміч» (т. 2 а. с. 28, 29), Довідку видану Адвокатським агенством «Автопоміч» про те, що Лабик Р. Р. дійсно перебуває на посаді адвоката даного агенства з 12 вересня 2019 року (т. 2 а. с. 30), копію Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Лабик Р. Р. Серія КС 7311/10 від 01 березня 2019 року (т. 2 а. с. 31), довіреність видана 20 серпня 2020 року та засвідчена приватним нотаріусом Новіковим І. М. якою ОСОБА_1 уповноважила Мелеха Д. О. представляти її інтереси по факту події, що мала місце 21 січня 2020 року в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, органах державної, виконавчої та судової влади (т. 2 а. с. 32,33).

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 цієї статті).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 цієї статті).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 вказаної статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріали справи містять клопотання ПАТ «СГ «ТАС» про зменшення розміру витрат на правову допомогу, скероване до місцевого суду з посиланням на безпідставність суми гонорару визначеного в розмірі 12 000,00 грн та пропозицією його зменшення (т. 1 а. с. 131).

Сторони погодили, що за надання правової допомоги сплачується гонорар розмір якого встановлюється додатковою угодою до договору про надання професійної правничої допомоги п. 4. 1. (т. 2 а. с. 22), п. 2 Додаткової угоди (а. с. 24).

Про надання послуг адвокатом клієнту було складено детальний опис робіт вартість яких склала 12 000, 00 грн (т. 2 а. с. 26).

Доказів фактичної оплати вказаних послуг позивачкою надано не було, однак, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 жовтня 2021 у справі № 757/29103/20-ц, відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не ґрунтується на вимог закону.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з врахуванням принципу пропорційності, закріпленого у п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 4 200,00 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 141, 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2021 року скасувати.

Постановити нове судове рішення яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 28 276,70 грн - страхового відшкодування та 1 413,84 грн - моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь Держави судовий збір в розмірі 794,50 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст постанови складено 01 лютого 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко