Справа № 629/5374/21
Провадження № 2/629/137/22
09.02.2022 Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Попова О.Г.,
за участі секретаря судових засідань - Кремінь М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є орендарем нежитлового приміщення площею 100 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цокольний поверх.
Вказане нежитлове приміщення розташоване в багатоквартирному житловому будинку. Система опалення зазначеного нежитлового приміщення є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку. Окремий тепловий ввод та окремий прилад обліку теплової енергії відсутні.
Між сторонами 01.02.2018 року укладено договір № 33, відповідно до якого позивач здійснював постачання відповідачці теплової енергії до нежитлового приміщення за вказаною адресою, а остання зобов`язалась оплачувати вартість одержаної теплової енергії за встановленими тарифами в терміни, передбаченими договором.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав, в період з лютого 2018 року по квітень 2021 року включно поставляв відповідачці потрібний обсяг теплової енергії, що підтверджується довідкою про нарахування теплової енергії по житловому будинку АДРЕСА_1 та довідкою про нарахування теплової енергії по нежитловому приміщенню відповідачки. Акти постачання теплової енергії та акти звіряння, які щомісячно направлялись відповідачці для підписання, не повертались позивачу в належний термін. Претензій чи скарг з боку відповідачки за цей період не надходило.
Відповідно до п. 23 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» від 03.10.2007 р. № 1198 розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Розрахунок спожитої теплової енергії здійснюється відповідно до даних будинкового приладу обліку теплової енергії, пропорційно опалюваній площі нежитлового приміщення відповідача.
Стосовно тарифу, відповідно до якого здійснюються нарахування по вказаному приміщенню, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», базовим державним соціальним стандартом є встановлений законом прожитковий мінімум, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти. Тому така норма (в частині встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги) розповсюджується тільки на громадян, які використовують житло виключно для проживання (для реалізації конституційного права громадянина на житло), і не розповсюджується на громадян, які використовують житло у інший не заборонений чинним законодавством спосіб.
Виходячи з викладеного, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники/користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно з такою метою, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів».
Підприємство неодноразово направляло відповідачці повідомлення про погашення боргу, але остання на них не відреагувала.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (стаття 20 Закону).
Аналогічні норми містяться в Законі України «Про теплопостачання». Обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію передбачений ст. 19 цього Закону. Крім того, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку (ст. 25 Закону).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. ст. 526-527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, три відсотки річних від простроченої суми склали 3359 грн., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за час прострочення, склала 8059,57 грн.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. 12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду.
Доказів на спростування доводів позивача відповідачкою не надано.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач може оскаржити рішення до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених ЦПК України), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Суддя О.Г. Попов