Справа № 946/7519/21
Провадження № 2/946/670/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання - Кріпакової К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

08.09.2021 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що постановами завідувача Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області Букатич Е.В. від 29.07.2021 року від 27.07.2021 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 належить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору забудови№4364, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 23.05.1950 року, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №835 від 17.07.2020 року.

Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25.02.1975 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до заповіту від 09.112.1971 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №2-7115, ОСОБА_5 все своє майно, яке на день смерті належатиме йому, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповів ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

В судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_6 вступила у володіння спадковим майном, оскільки була постійно прописана в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.08.1982 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після ОСОБА_5 та 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 , посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 17.02.1959 року, що також підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №835 від 17.07.2020 року.

Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 УРСР (1963 року) - спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №65574347 від 14.07.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 - відсутня.

Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Таким чином, спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_6 являються: дочка ОСОБА_7 , син ОСОБА_8 , син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили у володіння спадковим майном, оскільки були постійно прописані в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 15.02.2006 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після ОСОБА_6 .

Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 УРСР (1963 року) - спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №67176365 від 06.11.2021 року, наданої Ренійською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 - відсутня.

Спадкоємці за законом першої черги відсутні.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Таким чином, спадкоємцями за законом другої черги відповідно до ст. 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_7 являються: брат ОСОБА_8 , брат ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_8 вступив у володіння спадковим майном, оскільки був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці спадщину не прийняли.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 13.02.2014 року, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті ОСОБА_8 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить частка житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 успадкована після смерті матері та сестри.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №67170053 від 05.11.2021 року, наданої Ренійською районною державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 - відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Спадкоємці за законом першої черги після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутні.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , являються: брат ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці спадщину не прийняли.

Постановами завідувача Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області Букатич Е.В. від 29.07.2021 року від 27.07.2021 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, --

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2022 року.

Суддя: О.Я.Присакар