РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Гожа Г.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Зражевської Я.О.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, виплату заробітної плати,

Встановив:

30 листопада 2021року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Рівненського державного гуманітарного університету №284-04-01 від 08 листопада 2021року «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи», щодо відсторонення старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету ОСОБА_1 та виплатити їй заробітну плату за час відсторонення.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка працює на посаді старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарний університету. 01 листопада 2021 року Відповідачем надано їй для ознайомлення наказ № 203-01-01 від 01 листопада 2021р. «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти СОVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 08.11.2021 р. Згідно наказу № 203-01-01 від 01 листопада 2021 р. «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти СОVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 08.11.2021р.» доведено до відома працівників інформацію про обов`язковість вакцинації проти СОVID-19 та зобов`язання надати керівництву докази проведення вакцинації в строк до 08.11,2021р. Стверджує, що вакцинація проти СОVID-19 так і надання інформації щодо факту вакцинації чи не вакцинації є виключно її правом, а не обов`язком згідно діючого законодавства України та міжнародних норм права, ратифікованих Україною. Зазначає, що зверталася з заявами та скаргами за захистом своїх порушуваних прав як до керівника, так і в інші інстанції. Вважає, що наказ Рівненського державного гуманітарного університету №284-04-01 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи» є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що підставою для скасування наказу є невідповідність його законодавству України та порушення порядку та способу видання наказу. Оскільки такий наказ від 08.11.2021р. був виданий ректором професором Р. М. Постоловським, який був тимчасово непрацездатним та перебував на лікарняному.

В судовому засіданні сторона позивача підтримала обґрунтування викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просили суд позов задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав обґрунтування викладені у відзиві на позовну заяву, згідно якого слідує, що ОСОБА_1 працює на посаді старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету. 01.11.2021р. було видано наказ по РДГУ № 203-01-01 «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти СОVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 08.11.2021 р.» та від 08.11.2021 видано наказ № 284-04-01 «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи». Зазначені накази видано керуючись статтею 46 КЗпП України, частиною 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 р. № 1645-ІП, наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16.09.2011 р. № 595, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби. Такі накази було належним чином доведено до відома працівників університету та зокрема старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв ОСОБА_1 про що остання не заперечує.

Представник відповідача також зазначає, що у зв`язку з принциповою позицією позивачки як з приводу негативного ставлення до проведення щеплення проти хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 так і надання інформації закладу щодо наявності такого щеплення 08 листопада 2021 року позивачка за наказом від 08.11.2021 №284-04-01 відсторонена від роботи. Вважає, що доводи позивачки про те, що наказ Рівненського державного гуманітарного університету від 08.11.2021 №284-04-01 «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи» є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, є необґрунтованими. Представник відповідача вказує, що твердження позивачки про те, що на момент видання наказу, ректор університету ОСОБА_3 був на лікарняному, та не міг підписувати наказ., є безпідставними. Зазначає, що позивачкою жодним чином не підтверджено факт перебування на лікарняному ректора ОСОБА_3 , натомість згідно табеля обліку робочого часу 08 листопада 2021 року ректор РДГУ перебував на роботі, а тому відповідно увесь обсяг повноважень для підпису наказу мав. У задоволенні позову представник відповідача просить відмовити.

Позивачем було подано відповідь на відзив згідно якого позивач не погоджується з доводами відповідача та вважає, що відмова працівника від вакцинації не може вважатися порушенням трудової дисципліни, не вбачається правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватися від короновірусної хвороби та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися. Зазначає, що роботодавець шляхом відсторонення від роботи грубо порушив крім її права на працю, право на достатній рівень життя, залишивши без засобів для існування.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Судом відповідно до наявних у матеріалах справи документів, встановлено, що 01.11.2021р. Рівненським державним гуманітарним університетом було видано повідомлення про обов`язковість вакцинації проти СОVID-19 та відсторонення від роботи з 08.11.2021р., наказ № 203-01-01 «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти СОVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 08.11.2021р.» та 08.11.2021 видано наказ № 284-04-01 «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи». Такі накази було доведено до відома старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв ОСОБА_1 про що остання не заперечувала.

Вказані накази відповідачем видані відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, ч.1 ст. 94 КЗпП України,ч.1 ст.1 Закону України " Про оплату праці".

На момент видання наказу від 08.11.2021 № 284-04-01 «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи», ректор університету ОСОБА_3 , який підписував наказ перебував на робочому місці, що підтверджується доданим до матеріалів справи табелем обліку використання робочого часу та підрахування заробітку за листопад 2021р.

Відповідно до постанови КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова КМУ№ 1236) на роботодавця покладено лише контрольну функцію, а не обов`язки по організації масової вакцинації працівників. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито заходів аби довести до відома позивачки інформацію про те, що вона, як працівник закладу освіти, підлягає обов`язковій вакцинації проти COVID-19, а у випадку ухилення чи відмови від вакцинації її буде відсторонено від роботи у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, зокрема в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

За вимогами ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) Положенням про Міністерство охорони здоров`я України головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ). Наказом МОЗ України від 5.02.2020 за N 521 Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділом «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39 такого змісту: «COVID-19». Поряд з цим, наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Крім того, Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ України № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731).

Відтак, відповідач видавши 08 листопада 2021 року оспорюваний наказ №284-04-01 «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи», щодо відсторонення старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету ОСОБА_1 , застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено на законодавчому рівні. Так, зокрема, відповідно до постанови КМУ № 1236 (в оновленій редакції) саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Крім того, суд звертає увагу, що за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей», яка визначає порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, роботодавець може бути притягнений до адміністративної відповідальності за бездіяльність щодо невиконання контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень.

Працівники ж в свою чергу, мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 2 КЗпП).

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у пункту 10 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП).

Діюче законодавство у разі відсутності обов`язкової вакцинації дозволяє відсторонювати таких працівників без виплати заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу, а оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Таким чином суд вважає, що роботодавець з метою забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивачки.

Крім того, позивачка суду не надала доказів щодо наявності у неї абсолютних протипоказань, згідно наказу МОЗ № 2153, до проведення профілактичних щеплень, що встановлюється сімейним або лікуючим лікарем, що фіксується у висновку про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України. Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає. Відтак, COVID-сертифікат не є медичною таємницею.

Також судом враховується практика Верховного суду, який стверджує наступне (постанова від 10.03.2021р. у справі №331/5291/19): «Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим».

Крім цього, Європейський суд у своїй діяльності, дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. (див. Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13), Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, Сальветті проти Італії, № 42197/98, 9 липня 2002 р., Маттер проти Словаччини, № 31534/96, 5 липня 1999 р. Соломахін проти України від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03).

Отже, держава, встановивши відсторонення працівників освіти від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Дійсно, відсторонення від роботи має наслідком втрату заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення та обрано саме такий шлях позивачкою для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я. У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивачки на працю, визначеного ст.43 Конституції України, оскільки за позивачкою зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений. Обмеження позивачки було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Отже, на підставі досліджених у справі доказів та аналізу норм чинного законодавства враховуючи усе вищенаведене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи було здійснено відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, тому підстави для визнання незаконним і скасування оспорюваного наказу відсутні, як і вимога щодо виплати за час відсторонення заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, виплату заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач Рівненський державний гуманітарний університет, м. Рівне, вул. Степана Бандери 12, .

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2022 року.

Суддя С.П. Харечко