Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2022 Справа №607/4676/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді - Братасюка В.М.,

за участі секретаря - Мокрій М.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в загальному позовному провадженні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Управління ДАБІ в Тернопільській області про скасування державної реєстрації, припинення права власності та визнання майнового права на мансардне приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Управління ДАБІ в Тернопільській області про скасування державної реєстрації, припинення права власності та визнання майнового права на мансардне приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 отримавши грошові кошти від нього та інших співвласників квартир АДРЕСА_2 для здійснення надбудови мансардного приміщення над його квартирою АДРЕСА_3 , замість мансардних приміщень для розширення 4-х квартир другого поверху багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_4 збудував окремий мансардний поверх над вказаним будинком з окремим входом до нього. В подальшому, не повідомляючи його та інших осіб, які повністю оплатили будівництво мансардних приміщень, звернувся до Тернопільського міськрайонного суду, рішенням якого по справі № 2-9144/09 від 29 грудня 2009 року за ним визнано право власності на нерухоме майно - мансардний поверх, загальною площею 243,4 кв.м., житловою площею 139,3 кв.м., житлового будинку по АДРЕСА_4 . Надалі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку по АДРЕСА_4 , який був посвідчений 03 серпня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №3416. Вказана частка мансардного поверху розташована безпосередньо над його квартирою та була збудована за його власні кошти. Незважаючи на те, що багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_4 після проведення реконструкції в експлуатацію не вводився 25.10.2015року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку по АДРЕСА_4 як об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_5 . Постановою № 286-18/08 від 12.12.2008 року ОСОБА_2 було притягнено до адміністративної відповідальності за те, що він «без дозволу на виконання будівельних робіт органів держархбудконтролю, без погодженої і затвердженої в установленому порядку проектної документації здійснює реконструкцію горища з відхиленням від робочого проекту надбудови мансардного поверху житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 ». Окрім того, вироком Тернопільського міськрайонного суду у справі № 1-254/1 від 09.08.2011 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Таким чином встановлено, що дахом багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 до здійснення його реконструкції було горище, яке було допоміжним приміщенням вказаного житлового будинку. Вважає, що реконструйоване горище житлового будинку в мансардний поверх у будинку АДРЕСА_4 , зокрема в частині 25/100 частин вказаного мансардного поверху, що розташована над квартирою АДРЕСА_3 цього будинку, вибуло з його власності поза його волею в результаті злочинних дій ОСОБА_2 та на підставі вказаного вище рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2009 року, яке в подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2010 року. Водночас зауважує, що враховуючи те, що реконструйований багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_4 не введений в експлуатацію, у відповідача не могло виникнути право власності на квартиру АДРЕСА_5 , а якщо і виникло таке право, то підлягає припиненню. Оскільки ОСОБА_2 згідно закону не набув право власності на мансардний поверх в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_4 , по причині не введення його в експлуатацію, а тому він не міг розпоряджатись ним як в цілому так і його частками, зокрема і укладати відповідні договори купівлі-продажу вказаного мансардного поверху чи його часток. З огляду на наведене, договір купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку по АДРЕСА_4 , який посвідчений 03 серпня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3416 є неукладеним.

Тому просить скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_6 , вчинену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 25732051 від 30.10.2015року, запис про право власності № 11835258 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру.

Також враховуючи те, що реконструйований багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_4 не введений в експлуатацію, та те, що зазначені 25/100 частин мансардного поверху було збудовано за його кошти і є мансардним приміщенням, яке за своєю правовою природою є приналежністю до головної речі, якою є квартира АДРЕСА_3 вказаного будинку, і створювалось для розширення вказаної квартири, вважає, що єдиним і належним способом захисту його прав буде визнання за ним майнових прав на мансардне приміщення, яке є приналежністю до його квартири, тому просить визнати за ним майнові права на мансардне приміщення, загальною площею 67,0 кв.м., яке є приналежністю до квартири АДРЕСА_7 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали та просли задовольнити із зазначених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася подано відзив на позов, згідно якого в задоволенні позовних вимог вона просить відмовити за безпідставністю, а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 15000грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подавав.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, на попередніх судових засіданнях третя особа та її представник позовні вимоги підтримали.

Представник Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи та здійснивши перевірку доказів судом встановлені наступні обставини.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.02.2021року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є власниками АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 24 вересня 2007 року, виданого міським бюро технічної інвентаризації м. Тернополя. Кожному із співвласників належить по 1/2 частині квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2009 у справі № 2-9144/09 за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа TOB «Міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно - мансардний поверх житлового будинку АДРЕСА_8 .

01 березня 2010 року на підставі даного судового рішення TOB «Міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право приватної власності за ОСОБА_2 на мансардний поверх житлового будинку АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта .

Як вбачається із укладеного 03 серпня 2010 року договору купівлі-продажу 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., реєстровий №3416, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_6 купила 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 53,5 кв.м, що складається із: 12-1 коридор, пл. 10,4 кв.м; 12-3 кухня, пл. 9,2 кв.м; 12-2 кімната, пл. 31.7 кв.м; 12-4 санвузол, пл.. 2,2 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 2-9144/09 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Як зазначено у судовому рішенні «…з матеріалів справи вбачається, що крім ОСОБА_2 , який був замовником даного будівництва, співвласниками двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_4 , зокрема його другого поверху, над яким здійснювалась реконструкція, є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . Реконструкція проводилась з метою надбудови (розширешшя) чотирьох квартир 5,6,7,8 власниками яких є відповідно: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з влаштуванням входу до мансардного поверху з цих квартир, про що свідчить нотаріально завірені заяви власників зазначених квартир та архітектурно-планувальне завдання №735, затверджене начальником управління містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому від 28.04.2006 року. Дана реконструкція проведена без належного дозволу на виконання будівельних робіт…».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/3851/13-ц від 02 вересня 2013 року за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , третя особа ОСОБА_19 про встановлення нікчемності правочинів, яке набрало законної сили, встановлено у тому числі нікчемність договору купівлі-продажу 22/100 частки мансардного поверху житлового будинку а адресою: АДРЕСА_4 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_16 , посвідчений 03 серпня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., реєстровий №3416.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 03 грудня 2013 року у справі №607/3851/13-ц рішення Тернопільського міськрайонного суду в цій частині залишено без змін.

19 липня 2019 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняв у справі №607/3851/13-ц ухвалу, якою рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.09.2013 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 03 грудня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи №607/3851/13-ц Тернопільський міськрайонний суд 02 липня 2019 року прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні нікчемності правочину, укладеного ОСОБА_3 03 серпня 2010 року. Вказане рішення суду залишене в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 17.03.2020 року.

На підставі договору про поділ мансардного поверху, укладеного між ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом 26.10.2015 року і в результаті реконструкції належної їй частки мансардного поверху в квартиру АДРЕСА_6 за нею було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_6 та видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно від 30.10.2015 року і Витяг з державного реєстру від 30.10.2015 року. Зазначені обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16.01.2017 року в справі №607/19192/15-ц.

Тобто, на сьогоднішній день не існує такого об`єкта нерухомості як мансардне приміщення загальною площею 67 кв.м. в будинку АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , яка є співвласником квартири АДРЕСА_1 , у грудні 2015 року зверталася з позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСББ «Острозького, 70», Управління ДАБІ у Тернопільській області, Державна реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_6 , виданого на її ім`я 30.10.2015 року, скасування державної реєстрації вищезазначеної квартири, та скасування реєстрації декларації за №ТП 6 про готовність до експлуатації реконструйованої частини мансардного поверху у квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 67 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м. об`єктів до експлуатації, та витребування з її користування незаконно захопленого горища площею 13,5 кв.м. у спільну власність мешканців будинку. Після уточнення своїх вимог ОСОБА_4 просила суд зобов`язати її привести квартиру АДРЕСА_6 у стан, який існував до реконструкції, а саме, відновити 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_4 площею 53,5 кв.м.

Вказаний позов рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.10.2016 року в справі №607/19192/15-ц було задоволено частково та визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 , видане 30 жовтня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області на квартиру АДРЕСА_6 та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на зазначений об`єкт нерухомого майна; зобов`язано ОСОБА_3 привести вказану квартиру у стан, який існував до проведення нею реконструкції зазначеного нерухомого майна та відновити 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_4 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Однак, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.10.2016 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та увалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зазначеним рішенням встановлено, що в будинку по АДРЕСА_4 не було допоміжного приміщення - горища, яке б призначалося для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Фактично у вказаному будинку існувало нежитлове приміщення - мансарда, у якому не знаходилось технічне обладнання, без доступу до якого експлуатація будинку неможлива. Крім цього, зазначено, що власники квартир багатоквартирного будинку по АДРЕСА_4 , в тому числі позивачі, не були співвласниками на праві спільної сумісної власності згідно ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» мансардного поверху цього будинку. Нежитлове приміщення - мансарда у вказаному будинку не відносилась до житлового фонду і була самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Також судом було встановлено, що при реєстрації за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_6 нею надано декларацію №ТП 6 про готовність до експлуатації реконструйованої частини мансардного поверху у квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 67 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м.

Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №607/19921/15-ц зазначене рішення апеляційного суду Тернопільської області залишено без змін.

Окрім цього, у вересні 2014року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_23 звернулися з позовом до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину, витребування квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання за позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_6 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.06.2017 року у справі №607/16948/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05.12.2017 року та постановою Верховного Суду від 17.08.2020 року, у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вирішуючи спір суд встановив, що відсутні підстави застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна - квартири по АДРЕСА_9 з володіння ОСОБА_3 , так як уклавши договір купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку по АДРЕСА_4 , вона не порушила законних прав та інтересів позивачів, як співвласників багатоквартирного житлового будинку, а тому вона є добросовісним набувачем майна. Також у цій справі суд з`ясував, що спірне майно не вибувало з володіння титульних володільців, позивачі ніколи не були власниками мансардного приміщення по АДРЕСА_4 .

Із врахуванням того, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, є очевидним, що ОСОБА_1 ніколи не був власником мансардного приміщення по АДРЕСА_4 , а інвестиційного договору із ОСОБА_2 щодо будівництва мансардного поверху в будинку АДРЕСА_4 не укладав.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2011р. по розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину за ч. 3 ст. 190 К України. Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 на початку січня 2005 року умисно з метою вчинення шахрайства, проживаючи в квартирі АДРЕСА_10 та знаючи, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 , а ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_11 , які виявили спільне бажання побудувати над своїми квартирами мансардний поверх із влаштуванням індивідуальних входів до нього, шляхом зловживання довірою з метою заволодіти коштами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 без наміру їх повернути, запропонував, що одноособово займеться будівництво мансардного поверху та оформлення права власності на побудований мансардний поверх. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в цей час нададуть ОСОБА_2 кошти на будівництво, що після його завершення буде оформлено право власності на частки мансардного приміщення на їхніми квартирами на ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, не завершивши робіт із будівництва мансардного поверху, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти на будівництво в сумі 85 000 грн. та від ОСОБА_7 79105 грн. В грудні 2009 року без їх відома звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом про визнання за ним права власності на мансардний поверх будинку АДРЕСА_4 . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду за ОСОБА_2 визнано права власності на мансардний поверх. Після цього з метою завершити свій злочинний намір, ОСОБА_2 без відома ОСОБА_7 та ОСОБА_1 продав мансардні приміщення над їхніми квартирами стороннім особами, не маючи наміру повертати ОСОБА_1 та ОСОБА_7 отримані від них в період з грудня 2005 по липень 2010 року кошти, чим заподіяв потерпілим матеріальної шкоди.

Як уже було зазначено у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 02.07.2019року, посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на участь у будівництві мансардного поверху суд не заперечує, ці обставини встановлені обвинувальним вироком суду відносно ОСОБА_2 , однак така участь не дає підстав стверджувати про набуття у власність майна. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вправі звернутися до суду з цивільними позовами до ОСОБА_2 про відшкодування завданої їм майнової шкоди.

Є цілком очевидним, що ОСОБА_1 є потерпілим від злочинних дій ОСОБА_2 , а не особою чиї права порушено зокрема ОСОБА_3 .

Під час розгляду справи №607/12287/15-ц судом встановлено і зроблені висновки щодо тих обставин, що ОСОБА_14 та ОСОБА_24 придбали нерухоме майно у ОСОБА_2 на підставі відплатних договорів, які були нотаріально посвідченні та проведена державна реєстрація права власності. Як продавцем, так і покупцями ОСОБА_14 , ОСОБА_24 виконані всі умови договорів, в яких сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. Покупцями ОСОБА_14 і ОСОБА_24 було вжито всіх заходів для з`ясування правомочностей продавця на відчуження нерухомого майна. Нотаріусом при посвідченні договорів перевірено повноваження на укладання договорів. На момент укладання договорів продавець ОСОБА_2 мав право на вчинення дій по відчуженню нерухомого майна, оскільки був їх власником. Ні ОСОБА_14 , ні ОСОБА_24 не знали і не могли знати про можливість виникнення в майбутньому судового рішення, яким би було скасовано право власності на майно у ОСОБА_2 , а відтак і право на вчинення дій по відчуженню продавцем ОСОБА_2 нерухомого майна. Тому суд зробив висновок, що слід вважати ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_18 та ОСОБА_25 добросовісними набувачами нерухомого майна, а саме 28/100 частки, 25/100 частки, 25/100 частки відповідно мансардного поверху в житловому будинку по АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_12 , власність на які зареєстрована в установленому законодавством порядку.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

А отже в судовому порядку здійснюється захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Вирішуючи спір, суд перш за все повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Однак, як встановлено судом щодо потенційно порушених прав чи інтересів позивача ОСОБА_1 неодноразово встановлено судами різних інстанцій, з`ясовуючи характеристику спірного приміщення, що останнє не належить до категорії допоміжних, оскілки за власним цільовим призначенням не слугує для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців і в цьому приміщенні не знаходиться технічне обслуговування будинку, без доступу до якого експлуатація будинку неможлива; мансардне приміщення не перебуває у співвласності позивача.

Відсутність обставин, які підтверджували б порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач просить суд стягнути з позивача 15000 гривень витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

З огляду на викладене, враховуючи тривалість судового розгляду, понесені зусилля представника позивача, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що з позивача на користь відповідачки стягненню підлягають 3000грн., витрачених на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Управління ДАБІ в Тернопільській області про скасування державної реєстрації, припинення права власності та визнання майнового права на мансардне приміщення- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3000гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк