ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18169/21

Провадження № 22-ц/4820/186/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/18169/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2021 року (повне судове рішення складено 28 жовтня 2021 року, суддя Мазурок О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Сьомого апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що невиконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 за період з 08.07.2021 по 29.07.2021 йому спричинено душевні та моральні страждання, що полягають у переживаннях, які він переніс під час тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення його приватної власності у вигляді паспортної книжечки; розчарування в системі органів державної влади, які не в змозі виконати рішення суду, додаткове психологічне напруження, що виникло в нього внаслідок правової невизначеності, яке викликало відчуття душевного болю. Позивач вважає, що невиконання рішення суду впродовж десятиліття викликало у нього почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє психологічне здоров`я та часткову втрату стресостійкості; хвилювання і душевні страждання викликали високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженої гідності змусило його витрачати час задля поновлення своїх прав. ОСОБА_1 вказує, що наслідком невиконання рішення суду є порушення його: конституційного права як споживача на доброякісну послугу від органів державної влади в частині правомірності та добросовісності; права приватної власності на паспортну книжечку; права правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, що були ним понесені на відновлення порушених прав; права на судовий захист, адже виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист. Тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави Україна 36 000 000 000 грн моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 за період з 08.07.2021 по 29.07.2021.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 19 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на його незаконність. Так, апелянт вказує, що спір між ним та Державою Україна розглянуто неповноважним та несправедливим судом, адже право представляти відповідача має виключно керівник державного органу, а не різного роду підписанти без належних повноважень, оскільки відповідачем є Держава Україна, а не орган державної влади, який тільки здійснює процесуальне представництво відповідача. ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду у справі №2270/14181/11 вже ухвалено і набрало законної сили, а тому підлягає обов`язковому виконанню в силу принципу обов`язковості судового рішення як невід`ємної складової принципу верховенства права. Апелянт посилається на те, що відповідачем не надано доказів: відсутності вини держави у завданні шкоди позивачу; що невиконання рішення суду не спричинено йому моральної шкоди або що розмір заявленої шкоди не є співмірним завданим ОСОБА_1 моральним стражданням. Апелянт звертає увагу на те, що справедливим відшкодуванням моральної шкоди в силу практики ЄСПЛ є п`ятсот євро, що не було враховано судом першої інстанції. Також, апелянт вказує, що Хмельницький апеляційний суд справі №686/13784/21 вірно визначив спірні правовідносини та стягнув з Держави Україна компенсацію моральної шкоди у розмірі 300 грн. А тому ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Сьомий апеляційний адміністративний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник вказує, що справа №2270/14181/11, у зв`язку з невиконанням рішення у якій, як вважає позивач, йому завдано моральну шкоду, до Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходила та у провадженні цього суду не перебувала. Жодних обґрунтувань щодо залучення саме Сьомого апеляційного адміністративного суду до участі у справі в якості представника Держави Україна ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містять. Представник вказує, що Сьомий апеляційний адміністративний суд не є учасником спірних правовідносин та не є стороною виконавчого провадження щодо виконання рішення суду по справі №2270/14181/11, а отже не наділений повноваженнями представляти Державу Україна у спірних правовідносинах. Щодо інших доводів апелянта, то представник відповідача вважає, що вони зводяться до образ на адресу суду першої інстанції та тверджень про відсутність у суду повноважень відмовляти в задоволені позовів про відшкодування шкоди.

Учасник справи та представник учасника справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позивач про причини неявки суд не повідомив.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11, що залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки та відмовлено в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Оскаржити судове рішення особи мають право до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених процесуальним законодавством.

Відповідно до чинного законодавства громадянинові надано можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Встановлено, що ОСОБА_1 вважаючи, що невиконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 в період з 08.07.2021 по 29.07.2021 йому завдано моральної шкоди, звернувся до суду з відповідним позовом. При цьому, відповідачем вказав Державу України в особі Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Проте, обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_1 не зазначив, які дії відповідно до закону, Сьомий апеляційний адміністративний суд мав вчинити, проте не вчинив, не навів норми закону, які, на його переконання, порушив орган державної влади у правовідносинах, щодо яких виник спір.

Так, діяльність Сьомого апеляційного адміністративного суду регулюється Конституцією України і Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди діють як суди апеляційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суди першої інстанції, з розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

В силу положень статті 27 цього ж закону апеляційний суд: здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом; аналізує судову статистику, вивчає та узагальнює судову практику, інформує про результати узагальнення судової практики відповідні місцеві суди, Верховний Суд; надає місцевим судам методичну допомогу в застосуванні законодавства; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Під компетенцією розуміють сукупність предметів віддання, завдань, повноважень, прав та обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Тому, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)) зазвичай орган, діями якого завдано шкоду.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач безпідставно відніс Сьомий апеляційний адміністративний суд до учасників справи як представника відповідача Держави Україна, адже в силу положень Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Сьомий апеляційний адміністративний суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої як під час здійснення правосуддя так і внаслідок невиконання судового рішення.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Держави Україна, суд першої інстанції мотивував відмову у позові з підстав недоведеності позовних вимог.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що такий висновок відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Частинами другою, п`ятою і шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Положеннями статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В силу положень частини 1 статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналізуючи зазначені норми права, наявні підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. І до його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

При цьому, саме на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. Відповідач же повинен довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди незаконністю дій чи бездіяльністю Держави в особі Сьомого апеляційного адміністративного суду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю та наслідками, зазначеними у позові.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що публічний спір між позивачем та Державою України розглянуто неповноважним та несправедливим судом, оскільки право представляти відповідача має виключно керівник державного органу, а не підписанти без належних повноважень, оскільки відповідачем є Держава Україна, а не державний орган, судова колегія вважає їх безпідставними.

Так, зазначена справа розподілена у відповідності до чинного законодавства, а голослівне посилання ОСОБА_1 , що цю цивільну справу розглянуто саме неповноважним та несправедливим судом не є підтвердженням цих обставин, а тому відсутні обов`язкові підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Зазначені доводи фактично зводяться до власного трактування ОСОБА_1 норм процесуального права.

Посилання апелянта на те, що рішення суду у справі №2270/14181/11 набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, оскільки ОСОБА_1 не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Сьомого апеляційного адміністративного суду (представника відповідача позивач визначив при подачі позову) при невиконанні рішення суду у справі №2270/14181/11 в період з 08.07.2021 по 29.07.2021.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не врахував положення ЦК України, що закріплюють презумпцію вини особи, яка вчинила правопорушення та те, що моральна шкода вважається вже завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено відсутність його вини у завдані такої шкоди не заслуговують на увагу.

Так, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення застосовано вірні норми матеріального права, а саме положення ст. ст. 22, 1173, 1174, 1176 ЦК України і суд прийшов до правильного висновку про те, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір і протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а на відповідача саме наявність чи відсутність вини у заподіянні шкоди.

Оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

І ці аргументи апеляційної скарги зводяться до власної правової оцінки ОСОБА_1 обставин справи і трактування ним норм матеріального права на власний розсуд.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай