Справа № 372/199/20
Провадження № 2-54/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Тиханського О.Б.,

за участю секретаря: Бойко В.Ю.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору удаваним та визнання договорів недійсними, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх збільшених позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем в березні 2019 року було укладено договір позики в розмірі 1631338 грн., зі сплатою в рівних частинах та процентів за їх користування. Кошти були позивачем отримані. З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання сторони погодились укласти договір застави (іпотеки) нерухомого майна, садового будинку, що належав позивачу. При укладені вказаного договору, приватний нотаріус повідомив, що в зв`язку з тим, що будинок розташований на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, то фізичні особи не можуть укласти договір іпотеки та запропонувала, з метою забезпечення виконання грошового зобов`язання укласти договір купівлі-продажу та попередній договір купівлі-продажу в зворотній бік. Позивач, якому були потрібні кошти, погодився на такі умови і договір купівлі-продажу був укладений. А попередній договір сторони домовились укласти після повернення відповідача. Позивач виконував взяті на себе по договору позики зобов`язання, проте в грудні 2019 року відповідач відмовився надавати розписку про отримання частини коштів та процентів, в зв`язку з чим, позивач їх не сплатив. В січні 2020 року відповідач повідомив про намір продати садовий будинок та відмовився підписувати попередній договір купівлі-продажу в зворотній бік. В зв`язку, з чим позивач просить визнати договір купівлі-продажу будинку удаваним, визнати його договором застави (іпотеки), визнати укладеним договір позики та визнати недійсним договір іпотеки та купівлі-продажу.

Відповідачем подано зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , де зазначив, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 . Дружина ОСОБА_1 ОСОБА_5 , надала свої згоду на відчуження майна. Позивачем по зустрічному позову було виконано свої зобов`язання та проведено оплату, фактична передача майна відбулась в день підписання договору. Право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 . Проте, відповідач не виселявся з вказаного будинку та не передав ключів, на письмові претензії не реагував. В зв`язку з чим, позивач за зустрічним позовом просить усунути перешкоди у користуванні власним майном - будинком шляхом виселення відповідачів без надання іншого житла.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник первісний позов підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Додатково зазначили, що між сторонами було укладено договорів позики, проте в забезпечення даного договору сторони не могли укласти договорів іпотеки, оскільки земельна ділянка, на якій розташований будинок, є сільськогосподарського призначення. В зв`язку з цим, за рекомендацією нотаріуса було укладено договір купівлі-продажу та попередній договір купівлі-продажу в зворотній бік. Відповідач передав кошти за договором позики, підписав договір купівлі-продажу, проте на наступний день після цього, коли мали підписувати попередній договір купівлі-продажу будинку в зворотній бік, виїхав за межі України та в подальшому відмовився його підписувати, а в подальшому заявив, що не має намір продати спірний будинок. Позивач виконував свої зобов`язання по договору позики, виплачував основний борг та відсотки, за що відповідач складав відповідні розписки, проте після отримання інформації від відповідача про намір продати будинок, перестав сплачувати кошти. Також зазначає, що вартість спірного будинку значно перевищує ціну вказану у договорі купівлі-продажу, реального виконання договору не було і не планувалось, позивач проживає з дружиною в спірному будинку, іншого житла не має, а тому просить первісний позов задовольнити а в задоволенні зустрічного - відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача по зустрічного позову проти задоволення первісного позову заперечив, вказав, що сторони уклали реальний договорів-купівлі продажу будинку, позивач отримав кошти саме за продаж. Наявність та походження розписки не може пояснити, проте заперечує що між сторонами було укладено догорів позики. Ставить під сумнів покази свідка ОСОБА_8 , оскільки він є зацікавленою особою та фальшував докази по даній справі. Позивач чинить перешкоди у можливості відповідача користуватись спірним будинком, в зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила що була присутня при укладені договорів, чула про домовленості щодо позики. ОСОБА_4 наполягав на забезпечені позики, не могли укласти договори іпотеки будинку та землі, оскільки не той вид цільового призначення, так сказала нотаріус. Тому уклали договір купівлі-продажу. Оскільки було дуже пізно, домовились на наступний день укласти попередній договір - купівлі продажу в зворотній бік, проте ОСОБА_4 виїхав за межі України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, позивач по первісному позову, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, допитавши свідка ОСОБА_8 прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення а зустрічний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 12.03.2019 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено нотаріально завірений договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 за ціною 1631338 грн. Площа земельної ділянки 0,1200 га, кадастровий номер :04:010:0068. Відповідно до п.10 договору, за домовленістю сторін передача ключів від садового будинку та фактична передача майна відбудеться в день підписання договору купівлі-продажу.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо укладеного договору купівлі-продажу внесена до державного реєстру 12.03.2019.

16.11.2019 ОСОБА_4 склав розписку, відповідно до якої, він 16.11.2019 отримав від ОСОБА_1 , кошти в сумі 11250 дол. США в рахунок погашення відсотків за квітень, травень, червень, липень, серпень 2019 року за користування позикою в сумі 60000 дол. США, яка забезпечена договором купівлі-продажу садового будинку в АДРЕСА_1 . Кошти за користування позикою отримані в повному обсязі. Розписка написана особисто, добровільно, без фізичного і психічного тиску. За вересень-грудень 2019 року відсотки за користування позикою в сумі 2250 дол. США кожен місяць не сплачені. Наступна сплата відсотків за користування позикою визначена до 13.12.2019.

12.03.20219 між ОСОБА_5 (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) було укладено договори оренди земельних ділянок, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер :04:010:0128, цільове призначення: для ведення колективного садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, та ділянка № НОМЕР_2 , кадастровий номер :04:010:0068, цільове призначення: для ведення колективного садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Договори укладено на строк 49 років. За користування земельною ділянкою орендар вносить орендодавцеві оренду плату у розмірі 66250 грн., за кожну із земельних ділянок на весь період дії договору оренди. Орендодавець стверджує, що орендна плата отримана ним в повному обсязі до підписання цього договору.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо укладених договорів оренди 12.03.2019 внесена до державного реєстру.

29.05.2020 ОСОБА_4 направив ОСОБА_1 вимогу про виселення з будинку АДРЕСА_1 , та передачі ключів не пізніше 05.06.2020.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що є партнером по бізнесу позивача за первісним позовом. В 2019 році їм не вистачало коштів, тому звернулись до відповідача за отриманням кредиту. Свідок був присутнім при переговорах та у нотаріуса. ОСОБА_4 хотів забезпечення по кредиту, а оскільки не могли укласти договорів іпотеки, вирішити укласти договорів купівлі-продажу за 60000 дол. США, тобто у розмірі кредиту, та з укладенням на наступний день попереднього договору, проте ОСОБА_4 не прибув, оскільки виїхав за межі України. Продавати будинок позивач не збирався, кредит був отриманий, відсотки платили, до того часу, як відповідач вирішив залишити будинок собі.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.78 ЦПК Україн и, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що попередній договорів купівлі-продажу будинку та роздруківки розмов між сторонам є неналежними та допустимими доказами, оскільки попередній договір не підписаний сторонами та нотаріально не завірений, а від так є неукладеним та не може свідчити про його укладення чи намір його укласти в майбутньому. Щодо роздруківки розмов, то суду не надано оригінали електронних доказів, копії яких долучені до матеріалів справи в паперовому вигляді, крім того, суду не надано доказів, що таке листування проводилось саме між сторонами, оскільки стороною відповідача проведення таких розмов заперечується, а від так вказані докази визнаються судом неналежними та недопустимим.

Щодо наданої розписки складеної відповідачем по справі. В судовому засіданні судом оглянуто оригінал вказаної розписки, клопотань про проведення експертиз щодо підписання відповідачем вказаної розписки суду не надходило, інших обставин щодо неналежності, недостовірності та недопустимості вказаного доказу судом не здобуто, а від так вказаний доказ судом визнається допустимим та оцінюється в сукупності інших доказів, оскільки розписка безпосередньо стосується обставин справи та підтверджує факт передачі коштів.

Щодо визнання договору позики укладеним.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 27.06.20218, справа №712/14562/17-договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018, справа №338/180/17 абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом. Такого способу захисту як визнання договору підряду укладеним цивільне законодавство не передбачало, а суд не мав відповідного повноваження. Лише з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в редакції, чинній на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зважаючи на те, що судом встановлено факт видачі відповідачем по первісному позову розписки про отримання відсотків за користування позики, де вказано суму позики, розмір відсотків, то суд приходить до висновку, що сторони досягли всіх істотних умом та уклали договір позики коштів між собою.

Доказів на спростування даних встановлених обставин справи суду не було надано.

Оскільки відповідач по первісному позову заперечує факту укладення між сторонами договору позики, суд вважає за необхідне захисти право позивача по первісному позову шляхом визнання укладеним між ними договору позики.

Щодо визнання договору купівлі-продажу садового будинку удаваним та визнання його договором іпотеки.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 235 ЦК України визначається, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом встановлено, що 12.03.2019 між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договорів купівлі-продажу будинку.

На підтвердження удаваності вказаного правочину, позивачем по первісному позову надано розписку, складену ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 про отримання відсотків користування коштами, де вказано, що договір позики забезпечений договором купівлі-продажу будинку від 12.03.2019.

Вказана розписка визнається належним та допустимим доказом,її недійсність в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, встановленим судами попередніх інстанцій, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору купівлі-продажу.

Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно ч.3 ст.131 Земельного Кодексу України земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності не можуть передаватися власниками у заставу.

Аналіз, наведених належних та допустимих доказів, вказує на те, що позивачем доведено обставини, які підтверджують укладення сторонами удаваного правочину, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме те, що договір купівлі-продажу садового будинку, є удаваним правочином, який приховує інший правочин Договір іпотеки щодо забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, предметом якого є садовий будинок , який насправді вчинили сторони. Таким чином, оскільки сторони уклали договір купівлі-продажу для того, щоб приховати договір іпотеки, то даного правочину застосовуються правила Цивільного кодексу, щодо застави (іпотеки) нерухомого майна, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині, щодо визнання договору купівлі-продажу садового будинку, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вказані встановлені обставини справи об`єктивно підтверджуються тим, що у розписці складеній відповідачем зазначено щодо укладення договору купівлі-продажу який забезпечує виконання договору позики. Крім того, позивач протягом тривалого часу після вчинення оспорюваного правочину проживав в спірному будинку та відповідач не вчиняв жодних дій щодо його виселення, хоча в самому договорі зазначено, що передача ключів від будинку та фактична передача майна відбувається в момент укладення договору, що свідчить про відсутність намірів реально виконувати договір в момент його укладення.

Згідно ст.6 ЗУ «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

Так як земельна ділянка, на якій розташований спірний садовий будинок, належить іншій особі і при укладені договору купівлі-продажу була передана в оренду відповідачу, то вказані дії також свідчать, про те, що між сторонами було укладено договір іпотеки.

Щодо визнання договору іпотеки недійсним.

Згідно ст.18 ЗУ «Про іпотеку іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити зокрема такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Згідно ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на те, що в іпотечному договорі не зазначено усіх істотних умом, а саме зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; посилання на видачу заставної або її відсутність, суд приодить до висновку про визнання його недійсним.

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку.

Зважаючи на те, що вказаний правочин визнаний судом удаваним, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Щодо позовних вимог по зустрічному позову щодо виселення та усунення перешкод у користуванні спірних майном.

Зважаючи на те, що задоволення первісного позову, виключає можливість задоволення зустрічного позову, оскільки позивач по зустрічному позову не набув права власності на спірне майно, то в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача по первісному позову на користь позивача, підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 8, 12, 13, 77- 81, 89, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, відповідно до ст.ст. 6, 15, 16, 202, 207, 215, 235, 545, 572, 575, 627, 638, 655, 640, 1046, 1049 ЦК України, ст.131 Земельного Кодексу України, ЗУ «Про іпотеку» суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання договору удаваним та визнання договорів недійсними, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу садового будинку, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 12.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №396, договором іпотеки укладеним 12.03.2019 між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодержатель), щодо забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, предметом якого є садовий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати укладеним договір позики укладеним між ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_4 (позикодавець) на суму 60000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 2250 дол. США за один місяць.

Визнати недійсним договір іпотеки укладеного 12.03.2019 між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодержатель), щодо забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, предметом якого є садовий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу садового будинку недійсним - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 600 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 08.02.2022.

Суддя: О.Б. Тиханський