22-ц/804/63/22
227/1677/21

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Корчистої О.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 227/1677/21 за позовом ОСОБА_1 до Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати в порядку спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2021 року (суддя Любчик В.М., повний текст судового рішення складено 02 серпня 2021 року),

в с т а н о в и в :

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся, ОСОБА_2 . В листопаді 2020 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченка А.В. для оформлення права на спадщину за законом. 23 листопада 2020 року нотаріусом направлено запит до Добропільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо заборгованості по страховим виплатам потерпілій ОСОБА_2 15 грудня 2020 року нотаріусом отримано лист від фонду соціального страхування в якому вказано, що виплати потерпілій ОСОБА_2 припинені з 01 червня 2016 року у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи. Термін дії зазначеної довідки ОСОБА_2 за життя не продовжила з поважних причин, оскільки мешкала в м. Макіївка Донецької області на території непідконтрольній уряду України. В травні 2016 року ОСОБА_2 зламала ногу та тривалий час не мала можливості самостійно пересуватися, пізніше захворіла гострою формою атеросклерозу та серцево-судинними розладами, а потім, померла. Зазначені обставини позбавили ОСОБА_2 можливості оформити нову довідку ВПО та звернутися до Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області для отримання страхових виплат, права на отримання яких за життя її ніхто не позбавляв. Позивачка як спадкоємець за законом вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті її бабусі щомісячних страхових виплат за період з 01 червня 2016 року по 17 травня 2020 року неправомірними та такими, що суперечать діючому законодавству, тому просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат її бабусі - спадкодавцю ОСОБА_2 за період з 01 червня 2016 року по 17 травня 2020 року та зобов`язати Добропільське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити їй як спадкоємиці ОСОБА_2 страхові виплати за період з 01 червня 2016 року по 17 травня 2020 року.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати в порядку спадкування відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що законодавством не передбачено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи реєстрації як внутрішньо переміщеної особи. Спадкодавець мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до Фонду соціального страхування України на підконтрольній території України, тому вона як спадкоємець має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом на підставі статті 1227 ЦК України.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надала суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Бабійчук Т.В., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційної інстанції в режимі відео конференції заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що згідно листа Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 22.01-14/032-1434 від 03 грудня 2020 року ОСОБА_2 перебувала на обліку у відділенні як внутрішньо переміщена особа з відділення Червоногвардійського району м. Макіївки та отримувала щомісячні страхові виплати з 01 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року. Заборгованість раніше нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових виплат, виплачена ОСОБА_2 в серпні 2015 року за період з 01 червня 2014 року по 31 жовтня 2014 року. Виплати потерпілій ОСОБА_2 припинені з 01 червня 2016 року у зв`язку із закінченням терміну дії довідки ВПО. Заборгованість перед потерпілою ОСОБА_2 по Добропільському відділенню відсутня (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15).

Позивачка є онукою померлої ОСОБА_2 (а.с.45-47).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є її онука ОСОБА_1 , яка у встановлений законом строк прийняла спадщину, що вбачається з копії спадкової справи № 119/2020 (а.с.34-61).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто майже через три роки від дати прийняття Фондом рішення про припинення виплати щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, а отже, ОСОБА_1 як спадкоємець не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховано, і спадкодавець дій відповідача щодо не нарахування спірних страхових виплат не оскаржував.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (в редакції Закону від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з частинами четвертою і сьомою статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Частиною 10 цієї статті визначено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 3, 4 статті 1219 ЦК України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Згідно із статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України і статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» свідчить про те, що законодавець передбачив можливість спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної суми відшкодування (страхових виплат).

Підстави припинення страхових виплат встановлені статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VIII): 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в червні 2016 року було припинено нарахування страхових виплат ОСОБА_2 . Проте ОСОБА_2 за життя не зверталася із заявою про відновлення своїх страхових виплат; не оскаржувала в установленому порядку дії відповідача щодо припинення нарахування страхових виплат. Судове рішення про визнання дій Фонду протиправними та зобов`язання його вчинити певні дії не ухвалювалось.

Відповідно до частини 1 статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Системний аналіз положень статей 1219 та 1227 ЦК України, при застосуванні до встановлених у цій справі обставин, дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, як об`єкт цивільних прав, яке нерозривно пов`язане із особою і яке не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми відшкодування (грошових коштів), нараховані у зв`язку з трудовим каліцтвом спадкодавцю за його життя, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Отже, право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини. Нараховані за життя суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, які не були отримані спадкодавцем, входять до складу спадщини.

При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

Подібний за змістом висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19), від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/16-ц (провадження № 61-17311св19), від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20), від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20), від 22 липня 2021 року у справі № 243/8565/20 (провадження № 61-6078св21).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, за життя ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не оскаржила дії відповідача, тобто за життя не виявила інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, а отже, указані суми їй за життя не нараховувались. У разі припинення Фондом нарахування раніше призначених спадкодавцеві страхових виплат, а також не оскарження останнім в установленому порядку таких дій, до складу спадщини не входять права на страхові виплати, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Спадщина, на яку видано свідоцтво позивачці (а.с.12), складається з недоотриманої пенсії батька позивачки ОСОБА_3 в Управлінні Пенсійного фонду України. В зазначеному свідоцтві відсутнє спадкове майно у вигляді страхових виплат померлої ОСОБА_2 . Інших свідоцтв щодо права на спадщину померлої ОСОБА_2 позивачкою не надано.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачкою не подано доказів на підтвердження належності спадкодавцеві суми страхових виплат з червня 2016 року по 17 травня 2020 року, яка залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, суд апеляційної інстанції з урахуванням положень статей 1218, 1219, 1227 ЦК України і статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», правовий аналіз яких свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя, дійшов висновку про відсутність у спадкоємця права на отримання суми страхових виплат за вказаний період.

Діючим законодавством не передбачено право спадкоємця на звернення до суду зі скаргою про визнання дій, що стосуються спадкодавця, протиправними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення права позивачки на отримання у якості спадкового майна суми страхових виплат, що не були нараховані, не є прийнятним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.І. Корчиста

О.В. Халаджи