Дата документу 09.02.2022 Справа № 316/110/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 316/110/21Головуючий у 1-й інстанції Куценко М.О.
Пр. № 22-ц/807/380/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру стягуваних аліментів

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-4), в якому просив:

- зменшити розмір аліментів що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області по цивільній справі за №316/946/13-ц від 28.05.2013 року з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, до досягнення дитиною повноліття;

- відкликати з розрахункового відділу ВП «Запорізька АЕС» через Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України м. Дніпро виконавчий лист Енергодарського міського суду по цивільній справі за №316/946/13-ц від 28.05.2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вищезазначеного позову зазначав, що ОСОБА_2 в період з 03.06.2006 року по 27.03.2013 року перебував у шлюбі з ОСОБА_1 та від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя сторін не склалося, відповідач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.05.2013 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини від усього заробітку.

07.07.2017 року позивач одружився вдруге та ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі з ОСОБА_3 народилася друга дитина - ОСОБА_7 . Позивач працює у ВП «Запорізька АЕС» та отримує заробітну плату в середньому 19980,00 грн. на місяць, інших доходів не має. На даний час на його утриманні перебувають: донька ОСОБА_6 , 2008 р.н., на утримання якої з позивача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку, донька ОСОБА_8 , 2019 р.н., дружина ОСОБА_3 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, та отримує мінімальне забезпечення від держави у розмірі 860,00 грн. щомісячно. Як зазначає позивач, на сьогоднішній день він перебуває в досить скрутному матеріальному становищі, адже весь його бюджет складається з заробітної плати, якої не вистачає на оплату всіх щомісячних обов`язкових платежів: 19980,00 грн. (заробітна плата за місяць) 4900,00 грн. (утримано аліментів за виконавчим листом на користь відповідачки на місяць), 5119,00 грн. (податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та профспілкові внески), 1715,00 грн. (оплата комунальних платежів, витрат на електроенергію, тощо на місяць), 360,00 грн. платіж за розвиваючий гурток дитини = 7886,00 грн. Отже, коштів, що залишаються після сплати аліментів, утримання двох дітей та дружини, ледве вистачає на проживання позивача, оскільки на даний час, інших джерел доходу, крім основного місця роботи в нього не має. Відповідач по справі щомісячно отримує аліменти на утримання дитини в розмірі 4900,00 грн., що більш ніж вдвічі перевищує встановлений прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, на утримання доньки ОСОБА_9 , позивач має 2900,00 грн. (7886,00 грн. заробітної плати + 860 гривень допомога від держави / 3 членів родини позивача), що ставить другу дитину позивача в суттєво гірше матеріальне становище порівняно з першою донькою. Крім того, відповідач працює техніком табельного обліку у ВП «Запорізька АЕС» та отримує заробітну плату, що становить близько 15000,00 грн., тобто має можливість на рівні з позивачем виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню доньки ОСОБА_6 . У зв`язку з цим, позивач вважав, що зміна його сімейного становища та народження другої дитини, спричинило різке зниження його матеріального становища, порівняно з травнем 2013 року - датою видачі судом виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 . У зв`язку з цим позивач вважає, що розмір аліментів сплачуваних ним на користь відповідача на утримання дитини повинен бути зменшений з 1/4 частини до 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Куценка М.О. (т.с. 1 а.с. 25).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 29) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 жовтня 2021 року (т.с. 1 а.с. 250-253) позовну заяву ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.05.2013 року у справі №316/946/13-ц, з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/5 частини від усього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано з розрахункового відділу ВП «Запорізька АЕС» через Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчий лист, виданий на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.05.2013 року по цивільній справі № 316/946/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач (у тому числі в частині відмови у задоволенні його позовних вимог) та третя особа із вищезазначеним рішенням погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично лише в частині задоволення позовних вимог позивача), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 2-8) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти нове рішення по суті заявлених вимог, яким в задоволенні позову відмовити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 12).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито (т.с. 2 а.с. 13), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 14), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Позивач та третя особа не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 01 грудня 2021 року (т.с. 2 а.с. 31), не відбувся та був відкладений у порядку задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 (т.с. 2 а.с. 24).

Ухвалами апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 51, 60) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення відповідних заяв сторін у цій справі (т.с. 2 а.с. 44, 58).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 42-43, 48-50, 57), у тому числі позивач ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Сухенко Ю.М. (т.с. 1 а.с. 24) та відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Темненко В.О. (т.с. 2 а.с. 45 зворот), що узгоджується із вимогами ч. 5 ст. 130 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Темненко В.О. (т.с. 2 а.с. 45 зворот) в режимі відеоконференції.

Відповідач ОСОБА_1 раніше подавала апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 62-63), в якій просила розглядати дану справу за її відсутністю.

Всі учасники цієї справи, що не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали, окрім представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Сухенко Ю.М. (т.с. 1 а.с. 24).

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Сухенко Ю.М. у своїй заяві (т.с. 2 а.с. 72) просила розгляд цієї справи відкласти через перебування її на лікуванні, при цьому, до своєї заяви надала медичний висновок закладу охорони здоров`я про тимчасову непрацездатність з 02.02.2022 року по 11.02.20022 року особи без зазначення ПІБ пацієнта (пацієнт ідентифікований).

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, враховуючи, що має місце вже друге судове засідання у цій справі в апеляційному суду, дана справа перебуває у провадженні апеляційного суду з 15 листопада 2021 року (т.с. 2 а.с. 11), явка будь-яких учасників цієї справи апеляційним судом не визнавалась обов`язковою, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву відповідача задовольнити, у задоволенні заяви представника позивача відмовити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Темненко В.О. (т.с. 2 а.с. 45 зворот) в режимі відеоконференції.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Темненко В.О. в режимі відеоконференції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача цій справі частково, керувався ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 18, 76-83, 89, 128, 131, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього лише в частині його задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (т.с. 1 а.с. 10), який було розірвано (т.с. 1 а.с. 11).

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с. 1 а.с. 12).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області 28.05.2013 року з ОСОБА_2 (позивача по справі) на користь ОСОБА_1 (відповідача по справі) було призначено стягнення аліментів на утримання спільної дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 15.10.2015 року №292 позивачу були призначені часи зустрічі з малолітньою донькою ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 223).

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів у позивача змінилися обставини, він створив нову сім`ю.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 07 липня 2017 року зареєстрували шлюб (т.с. 1 а.с. 8).

Від шлюбу позивач та третя особа мають спільну дитину ОСОБА_11 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.с. 1 а.с. 9).

Отже, з вищезазначеного судом першої інстанції було правильно встановлено, що на дату винесення рішення Енергодарським міським судом Запорізької області, щодо призначення стягнення аліментів на користь відповідача на утримання спільної з позивачем дитини, позивач не мав іншої неповнолітньої дитини.

Зазначене свідчить про те, що з часу призначення аліментів на користь відповідача по справі, у позивача змінився сімейний стан.

Крім того, народження другої дитини у позивача тягне за собою зміну матеріального стану.

Згідно із ч. 4 ст. 273 ЦПК України: якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб`єктами сімейних правовідносин»).

Згідно із приписами ст. 141 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку.

В силу вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, положення ст. 192 СК України тільки вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, при цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану, при цьому, зміна сімейного стану є самостійної, незалежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, разом з тим, вирішуючи питання, суд повинен керуватися принципом «максимально можливим урахуванням інтересів дітей».

Як правильно було встановлено судом першої інстанції: позивач має двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921,00 грн., з 1 липня 2013,00 грн., з 1 грудня 2100,00 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2395,00 грн., з 1 липня 2510,00 грн., з 1 грудня 2618,00 грн., який мають забезпечувати в силу вимог ст. 141 СК України у рівних частках як батько, так й мати.

Проте, з даних довідки про заробітну плату отриману позивачем за період з липня 2020 року по грудень 2020 року за місцем роботи на ВП «Запорізька АЕС» судом першої інстанції з`ясовано, що середньомісячна заробітна плата позивача за шість місяців 2020 року становить в середньому 24370,00 грн. та з позивача на користь відповідача утримуються аліменти в розмірі 1/4 частини, в середньому розмірі 4900,00 грн. (т.с. 1 а.с. 13).

Місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 7). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 17), яка відповідно до квитанцій, здійснює оплату комунальних платежів (т.с. 1 а.с. 18-22).

Малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має захворювання, що підтверджується відповідними медичними висновками (т.с. 1 а.с. 16, 215, 218). Відповідно до консультативного висновку від 30.05.2019 року, виданою лікарем-консультантом ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено діагноз: синдром рухових порушень внаслідок ураження ЦНС в перинатальному періоді (т.с. 1 а.с. 16).

Третя особа ОСОБА_3 , перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

З даних довідки про заробітну плату отриману третьою особою за період з січня 2021 року по червень 2021 року за місцем роботи на ВП «Запорізька АЕС» судом першої інстанції з`ясовано, що середньомісячна заробітна плата третьої особи за шість місяців 2021 року становить в середньому приблизно 3602,00 грн. (т.с. 1 а.с. 203).

Позивач та третя особа несе витрати на утримання доньки ОСОБА_9 , що підтверджується матеріалами справи, а саме: договорами по оплаті дошкільних закладів, квитанціями про придбання медикаментів, оплати на відпочинок та оздоровлення (т.с. 1 а.с. 34-36, 232-233, 235-236).

Отже, судом першої інстанції правильно було встановлено, що народження другої дитини у позивача тягне за собою додаткові витрати на забезпечення неповнолітньої дитини необхідними для її життя та виховання благами.

З даних довідки про заробітну плату отриману відповідачем за період з травня 2020 року по квітень 2021 року за місцем роботи на ВП «Запорізька АЕС» судом першої інстанції з`ясовано, що середньомісячна заробітна плата відповідача за дванадцять місяців становить в середньому 22760,00 грн. (т.с. 1 а.с. 66 зворот).

Дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання, що підтверджується відповідними медичними довідками та висновками. Відповідач несе витрати на утримання доньки ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами справи та відповідними квитанціями (т.с. 1 а.с. 67, 91, 96-97).

На користь відповідача з позивача утримуються аліменти на дитину ОСОБА_6 в середньому розмірі 4900,00 грн., відповідно до даних довідки про заробітну плату отриману ОСОБА_2 за період з липня 2020 року по грудень 2020 року за місцем роботи на ВП «Запорізька АЕС» (т.с. 1 а.с. 13).

Отже, як позивач так і відповідач працюють та мають дохід у вигляді заробітної плати, як позивач так і відповідач, несуть витрати, пов`язанні з утриманням дітей.

Позивачем, як на підставу зменшення розміру аліментів, суду першої інстанції були надані письмові докази, щодо утримання дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Дійсно, третя особа по справі ОСОБА_3 має від першого шлюбу двох дітей, однак, судовим наказом від 02.08.2018 року, з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Старшій дитині вже виповнилось 18 років.

Враховуючи в сукупності обставини та матеріали справи, а саме: наявність у позивача іншої сім`ї, народження дитини, утримання тимчасово непрацездатної дружини, розмір доходу позивача та сплату аліментів останнім в розмірі більшому, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також норми матеріального та процесуального права, з урахуванням принципу «максимально можливим урахуванням інтересів дитини», суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині зменшення частки розміру аліментів які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеної рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.05.2013 року по справі №316/946/13-ц, підлягають зменшенню з 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно до 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду першої інстанції саме цей розмір частки, буде забезпечувати потреби спільної дитини позивача та відповідача і не порушувати прав спільної дитини позивача та третьої особи.

Малолітня дитина позивача та третьої особи по справі, також повинна мати матеріальну підтримку зі сторони свого батька (позивача по справі), яка не повинна бути меншою за ту, яку отримує інша дитина позивача, тому суд правильно вважав справедливим, достатнім та необхідним зменшити розмір стягнення аліментів з позивача на користь відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За правилами ст.191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, зміна розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме: з моменту набрання рішенням суду законної сили, що також визначено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 дублюють доводи її заперечень проти позову позивача у суді першої інстанції у цій справі, викладені в її відзиві (т.с. 1 а.с. 52-58), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Апеляційним судом встановлено, що під час ухвалення Енергодарскьким міським судом Запорізької області 28 травня 2013 року у справі ЄУН 316/946/13 (т.с. 2 а.с. 75-76):

- ОСОБА_2 , як відповідач, взагалі визнавав позов позивача ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання спільної дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття,

- тому суд розглядав справу в порядку ст. 174 ч. 4 ЦПК України (у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову), тобто без дослідження взагалі у судовому засіданні будь-яких доказів сторін та оцінки останніх.

Проте, після ухвалення судом вищезазначеного рішення (28 травня 2013 року) при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи змінився сімейний та майновий стан платника аліментів ОСОБА_2 , а тому останній просив зменшити розмір раніше визначених аліментів на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки, неповнолітні діти позивача ОСОБА_2 : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження, копія т.с. 1 а.с. 12, мати відповідач ОСОБА_1 ) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження, копія т.с. 1 а.с. 9, мати третя особа у цій справі ОСОБА_3 ), є рівними між собою у своїх правах на утримання від позивача, як батька.

Помилковим у цій справі посилання сторони апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28 травня 2021 року у справі ЄУН № 715/2073/20, за змістом якого: «…Факт народження у платника аліментів дитини в іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів…».

Оскільки, у цій справі при вищевикладених встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи було правильно встановлено, що саме належними та допустимими доказами (письмовими) у цій справі (т.с. 1 а.с. 8-9, 14-22) було доведено саме факт погіршення матеріального стану ОСОБА_2 , як платника аліментів, у зв`язку із одруженням та народженням другої дитини, що правильно стало підставою для зменшення розміру аліментів у цій справі на першу дитину.

Хоча, безумовним є те, що з 2013 року (станом на час визначення розміру аліментів) і до станом на 2021 рік (станом на час подачі позову позивачем у цій справі) збільшився розмір заробітної плати ОСОБА_2 , як платника аліментів, оскільки збільшився майже в 5 раз, навіть, мінімальний розмір заробітної плати з 1147,00 грн. у 2013 році до 6000,00 грн. у 2021 році. Проте, збільшились також і ціни на продукти, ліки, плата за житлово-комунальні послуги в Україні тощо, та, відповідно, збільшились витрати ОСОБА_2 , який до цього мав утримувати лише себе, а зараз має утримувати, окрім себе, ще двох осіб неповнолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її матір (свою нову дружину) - ОСОБА_3 , яка перебуває на його утриманні також, оскільки знаходиться у відпусті по догляду за їх спільною дитиною до 3-х років. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача, є доданий відповідачем до її вищезазначеної апеляційної скарги: протокол УЗД ОСОБА_5 , 2008 р.н. (копія, т.с. 2 а.с. 10), за змістом якого: виявлені ехографічні ознаки звивистість ходу ХА справа, зліва, порушення прямолінійності ходу ХА в кістковому каналі поперечних відростків шийних хребців, непрямі ознаки патології в ШВХ.

Проте, цим доказом не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Оскільки, якщо вищевказана «хвороба» дитини ОСОБА_5 , 2008 р.н., є такою, що не потребує додаткових витрат на її лікування, то витрати на її лікування, входять у розміру визначених судом у цій справі аліментів. Якщо це «хвороба» дитини, яка потребує додаткових витрат на дитину, то ОСОБА_1 не позбавлена право у подальшому вирішувати у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи питання про стягнення з ОСОБА_2 відповідних додаткових витрат на дитину у зв`язку із цією «хворобою».

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, суд першої інстанції хоча й послався на ст. 141 ЦПК України в оскаржуваному рішенні, проте, фактично цим рішенням не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що останні не позбавлені права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання про зміну розміру аліментів (збільшення чи зменшення) в разі зміни обставин, які стали підставою для ухвалення судом рішення про зменшення розміру стягнення останніх у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 15.02.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.