ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/272/22 Справа № 191/847/21 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи його тим, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2014 року з нього на користь відповідача примусово стягуються аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього від шлюбу з ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року з нього на користь дружини ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 та на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на вимоги статті 180, ч.2 ст.182, ст.192 СК України, враховуючи народження дитини від іншого шлюбу та стягнення на її утримання аліментів, просив суд першої інстанції зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2014 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач офіційно працевлаштований, працює на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції (випарювання) ПАТ Інтеркорн КОРН Просессінг Індастрі з 19 листопада 2018 року та отримує заробітну плату, яка постійно збільшується, середня заробітна плата за 2020 рік склала 16 685,66 грн., за 2021 рік 18 815,29 грн. Вказує, що позивач неналежним чином сплачує аліменти на утримання дочки, має заборгованість. Вважає, що позов дружиною позивача про стягнення аліментів є штучним, з метою подальшого зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 . Вказує, що 08 серпня 2021 року із заробітної плати відповідача припинено стягнення аліментів на утримання його дружини. Зазначає, що при обрахунку грошової суми, що перераховуватиметься на користь дитини, позивач брав заробітну плату з урахування податків та зборів. Враховуючи середню заробітну плату позивача в 16 685,66 грн., то 1/4 на утримання спільної дитини складатиме 4 171,41 грн., а 1/6 на дитину від другого шлюбу складатиме 2 780,94 грн., разом 6 952,34 грн., заробітна плата, що залишається позивачу складає 9 733,32 грн., що є більшою за мінімальну заробітну плату та відповідає середньому заробітку для працівників даної місцевості. Вказує, що сама по собі поява у позивача другої дитини, без доведення факту погіршення його матеріального стану, не може бути підставою для пред`явлення позову про зменшення розміру аліментів. Зазначає, що відповідач має на праві власності частину домоволодіння, в той час як сама відповідач має онкологічне захворювання та проводить хіміотерапевтичне лікування, постійного місця роботи не має, що погіршує її можливість на повноцінне утримання дочки.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін, посилаючись на законність та справедливість судового рішення, з огляду на те, що наявність в нього другої дитини призводить до необхідності її забезпечення, а тому сплата аліментів у попередньому розмірі є неможливою. Крім того, вказує, що молодша дитина має численні захворювання, в тому числі пов`язані з її розвитком, що покладає на нього значні додаткові витрати. Посилання апелянта на наявність на праві власності нерухомого майна помилковим.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що предметом дійсного позову є зменшення розміру стягуваних аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суд першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає разом із матір`ю, що сторонами не заперечується.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 червня 2014 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно (а.с.6).

Вказане рішення звернено до примусового виконання. 03 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі вищевказаного рішення, номер виконавчого провадження 45701173 (а.с.40).

Станом на 01 серпня 2021 року у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 53 368,73 грн. (а.с.42).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_4 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).

Згідно довідки про доходи, наявної в матеріалах справи, вбачається, що позивач працює на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції (випарювання) ПАТ Інтеркорн КОРН Просессінг Індастрі з 19 листопада 2018 року, сукупний дохід за період з липня 2020 року по грудень 2020 року склав 163 308,87 грн. з розрахунку: липень 2020 року 24 098,21 грн., утримання 9 059,24 грн., серпень 2020 року 23 826,32 грн. - утримання 9 024,65 грн., вересень 2020 року - 25 716,80 грн., утримання - 8 842,33 грн., жовтень 2020 року 29 012,19 грн., утримання 10 561,81 грн., листопад 2020 року 26 193,58 грн., утримання - 16 911,83 грн., грудень 2020 року 34 461,77 грн., утримання 21 772,48 грн. (а.с.9).

Згідно довідки державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) заробітна плата боржника (з відрахуванням обов`язкових платежів) за січень 2021 року складала 10 966,09 грн., за лютий 2021 року 16 783,41 грн., березень 2021 рок у 15 036,85 грн., квітень 2021 року 20 667,92 грн., травень 2021 року 17 672,56 грн., червень 19 006,84 грн., липень 2021 року 31 573,40 грн. (а.с.42).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності погіршення матеріального стану позивача внаслідок стягнення в примусовому порядку з його заробітку (доходу) аліментів ще й на утримання молодшої за віком дитини. Враховуючи положення частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, внаслідок примусового стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 від іншого шлюбу в розмірі 1/6 від усього заробітку (доходу) щомісяця.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, в той же час не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та примусове стягнення на нього аліментів, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки ОСОБА_2 у порушення зазначених вище вимог закону, належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки, як вбачається з матеріалів справи у позивача з моменту призначення аліментів на утримання ОСОБА_3 дохід істотно збільшився, оскільки останній офіційно працевлаштувався до ПАТ Інтеркорн КОРН Просессінг Індастрі, отримує стабільну, відносно високу заробітну плату, яка щомісяця збільшується, отже призводить і до поліпшення матеріального стану позивача, отже сплата аліментів у розмірі 1/4 не призведе до значного погіршення майнового стану новоствореної сім`ї позивача, навіть враховуючи примусове стягнення з нього аліментів на утримання молодшої дитини.

Щодо доводів позивача у відповіді на відзиві, щодо потреби другої дитини у значних витратах на її здоров`я та розвиток, то колегія суддів зауважує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Крім того, відповідні докази до суду першої інстанції для дослідження не подавалися.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2014 року на утримання ОСОБА_3 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА_3 , та суперечитиме її інтересам.

Крім того, колегія суддів наголошує, що при визначенні розміру аліментів, суди повинні виходити із принципу забезпечення прав дитини, таким чином, оцінюючи не тільки матеріальний стан платника аліментів, але і того з батьків, з яким проживає дитина. Так, колегія суддів враховує, що наразі відповідач має тяжке онкологічне захворювання, потребує коштовного лікування, та наразі офіційно не працевлаштована, тобто наразі перебуває у тяжких життєвих обставинах, що у свою чергу впливає на її дохід та саму можливість утримання дитини, при цьому, зменшення розміру стягуваних аліментів, за таких обставин, призведе до істотного погіршення умов життя малолітньої дитини, чи покладення додаткового тягаря на матір дитини.

Колегія суддів зауважує, що позивач належним чином дитину ОСОБА_3 не утримував, має чималу заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилася внаслідок перерахування розміру аліментів на дитину в меншому за встановлений згідно рішення суду та неповідомлення державного виконавця про зміну місця роботи, його доходів, в той час як згідно довідок про розмір заробітної плати вбачається, що останній мав реальну можливість утримувати дитину. Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що саме по собі небажання позивача утримувати дитину не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів та жодним чином не повинно впливати на інтереси самої дитини.

Таким чином, встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, місцевий суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану відповідача, не виклав докази, якими підтверджується погіршення матеріального стану платника аліментів, а також інтересів дитини - ОСОБА_3 .

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18,27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2014 року, у задоволенні позову слід відмовити.

Аналогічні за змістом висновки неодноразово викладалися в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21).

Щодо посилань суду першої інстанції на статтю 70 Закону України «Про виконавче провадження», як підставу для задоволення позову, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи позов суд першої інстанції не звернув уваги, що розмір аліментів, які стягуються на двох малолітніх дітей позивача не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати позивача, встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», а також на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану позивача, погіршення його здоров`я після винесення судових рішень про стягнення аліментів, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів, а тому дійшов безпідставного висновку про задоволення позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі №760/9783/18-ц, провадження №61-702св19.

Таким чином, встановивши, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення матеріального становища на час його звернення до суду з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, при цьому дитина сторін підросла і витрати на її утримання значно збільшилися, а матеріальне становище одержувача аліментів - матері дитини, з якою вона проживає, не поліпшилося, а навпаки погіршилося, внаслідок тяжкої хвороби, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про задоволення позову та зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволення позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1 362 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 362 (однієї тисячі триста шістдесят дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.