Справа № 761/5239/21
Провадження № 2/761/3052/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Загірній Л.П.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ковриженка С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про захист порушених прав споживача та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, з огляду на наступне. 23 жовтня 2020 р. у Київському відділенні АТ «Сбербанк» позивачу відмовили у наданні послуги: прийнятті платежу (судовий збір) в розмірі 16 069,21 грн. без пред`явлення платником паспорту, та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду. Така відмова була мотивована вимогами Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Разом з тим, така відмова порушує права ОСОБА_1 , як споживача послуги, а тому він має право на відшкодування збитків і, зокрема, моральної шкоди. Позивач у зв`язку із відмовою провести необхідний платіж відчув сильний дискомфорт, хвилювання, що в свою чергу проявилось в погіршенні загального самопочуття, безсонні, агресивних проявах до оточуючих близьких людей. За таких обставин ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 25 000,00 грн.

Провадження у справі відкрито 26.02.2021 р., вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача подано відзив на позову, де зазначено наступне.23.10.2021 р. до АТ «Сбербанк» звернулась особа з повідомленням та квитанцією для сплати судового збору в розмірі 16 069,21 грн. Відповідно до інформацією, що була зазначена в квитанції платником визначено - ОСОБА_3 , а тому касир запропонувала позивачу надати документи, які підтверджують повноваження на проведення операції від її імені, а також паспорт та ідентифікаційний код. Позовна заява є безпідставною, вимога працівників банку відповідає положенням Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», якими передбачено необхідність проведення ідентифікації клієнта (особи) у разі, якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи. Оскільки, не можуть бути задоволені вимоги про визнання прав порушеними, не може бути задоволено і похідну вимогу щодо стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем не наведено, яким чином ним було обраховано розмір моральної шкоди.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 наголосив, що відхиляє всі аргументи банку та стверджує, що незаконні дії відповідача спричиняють моральну шкоду, яка оцінюється у 25 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд відмовити в позові у зв`язку з тим, що права ОСОБА_1 порушено не було. Також повідомив про те, що назва банка на день розгляду справи - АТ «Міжнародний резервний банк».

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується представником відповідача, що 23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 мав намір здійснити сплату судового збору у справі за позовом ОСОБА_4 у розмірі 16 069 грн. 21 коп. в Київському відділенні № 2 Акціонерного товариства «Сбербанк».

Також не заперечується учасниками процесу та обставина, що працівники банку з метою ідентифікації особи платника судового збору запропонували позивачу надати документи, які підтверджують повноваження на проведення операції від імені ОСОБА_4 , а також паспорт та ідентифікаційний код для встановлення особи представника.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі рішення єдиного акціонера (№ 9 від 15.11.2021 р.) відповідачем змінно назву з АТ «Сбербанк» на АТ «Міжнародний резервний банк».

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що дії працівників банку не відповідають вимогам Закону, що спричинили збитки.

В свою чергу представник відповідача вказав на те, що вимоги до позивача відповідають положенням Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відповідно до вимог ч.ч. 1, ст. 11 Закону суб`єктам первинного фінансового моніторингу, що є фінансовими установами, забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки та встановлювати кореспондентські відносини з банками-оболонками, а також з банками та іншими фінансовими установами - нерезидентами, щодо яких відомо, що вони підтримують кореспондентські відносини з банками-оболонками. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки.

Суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, зокрема, банки, страховики (перестраховики), страхові (перестрахові) брокери, кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи, що визначено п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Так, в розумінні п. 18 ст. 11 зазначеного нормативно - правового акту, у разі якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації, ідентифікувати також особу, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція.

У разі якщо особа діє як представник клієнта, суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень, а також здійснити ідентифікацію та верифікацію такої особи (п. 19 ст. 11 Закону).

Також, відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає послуги переказу коштів платнику (ініціатору переказу), повинен забезпечити, щоб усі перекази супроводжувалися інформацією про платника (ініціатора переказу) та інформацією про отримувача переказу коштів, а також зобов`язаний здійснити належну перевірку до проведення переказу шляхом верифікації платника (ініціатора переказу).

З іншого боку п. 2 ч. 18 ст. 14 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», вимоги цієї статті не поширюються на випадки здійснення переказу коштів з метою сплати податків, зборів, платежів, зборів на обов`язкове державне пенсійне та соціальне страхування, штрафних санкцій та пені за порушення законодавства до державного і місцевих бюджетів, Пенсійного фонду, на рахунки органів державної влади, органів місцевого самоврядування або переказів коштів за житлово-комунальні послуги.

Судовий збір, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про судовий збір» це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Так, як було встановлено ОСОБА_1 мав намір здійснити сплату судового збору на виконання вимог відповідного Закону.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір».

Беручи до уваги вищенаведені вимоги чинного законодавства України переказ коштів з метою сплати судового збору на рахунки відкриті в Державній казначейській службі України, підпадає під дію п.2 ч. 18ст. 14 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а отже вимога працівників банків до позивача щодо надання паспорту та ідентифікаційного коду не є правомірною.

Приписами ст. 42 Конституції України встановлено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Споживач, відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За положеннями ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, серед іншого, право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

З огляду на те, що позивач не отримав очікувану послугу, йому було відмовлено у прийнятті платежу без надання паспорту, ідентифікаційного коду та документів, що підтверджують повноваження на проведення операції, і це не відповідає вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суд приходить до висновку, що права ОСОБА_1 , як споживача було порушено.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У п. 5 своєї постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначає: дії відповідача призвели до дискомфорту, хвилювання, що призвело до погіршення загального самопочуття, неуважності до виконання професійних обов`язків, а тому підлягає компенсації моральна шкода у сумі 25 000,00 грн.

Разом з тим, пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у складі суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.12.2018 р. у справі № 640/14909/16-ц

Отже з урахуванням обставин встановлених під час розгляду справи, з огляду на дії відповідача, характер немайнових втрат ОСОБА_1 та зважаючи наведені Верховним Судом імперативи, суд вважає, що достатньою компенсацією моральної шкоди стане сума у розмірі 100 000,00 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст. 23 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про захист порушених прав споживача та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд.46 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди суму розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Сягнути з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд.46 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.02.2022 року.

Суддя