Справа № 466/207/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Лелик О.М.,

справа №466/207/22,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в м.Львові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника, адвоката Степанкова М.В.,-

в с т а н о в и в:

12 січня 2022 року до суду надійшла в порядку окремого провадження заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису та заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче чим на 100 (сто) метрів до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 ; заборонити ОСОБА_2 телефонувати, писати будь-які повідомлення на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та через додатки (мессенджери «Viber», «Telegram» та ін.

В обґрунтування заяви покликається на те що 07.08.2010 вона та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, у якому народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує на те, що її чоловік зловживає наркотичними засобами, внаслідок чого робиться неадекватним та вчиняє домашнє насильство. Внаслідок таких дій вона змушена була разом з дітьми переїхати жити до своїх батьків. Однак, ОСОБА_2 перебуваючи у неадекватному нетверезому стані телефонує їй, вияснює з нею відносини, тероризує її, принижує її честь та гідність, соромить перед сусідами, оскільки приходить вночі до будинку. Також постійно телефонує до сина та під час спілкування обзиває її перед сином, погрожує їй фізичною розправою, просить у дитини гроші. Вважає, що такі дії протиправні з боку її чоловіка, а тому вона звернулася у правоохоронні органи з відповідними заявами, однак відповіді не отримала. Оскільки одним із заходів протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника, то змушена звернутися до суду за захистом її прав.

Ухвалою від 13.01.2022 суд прийняв до розгляду заяву та відкрив провадження у справі та призначено судове засідання 14.01.22. Представник заявника адвокат Степанков М. подав клопотання про відкладення розгляду справи, т.я. він зайнятий в іншій справі.

Заявник ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заяву підтримали, надавши пояснення аналогічні викладені у заяві, просили видати обмежувальний припис.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання в телефонному режимі, заяв про відкладення судового засідання від ОСОБА_2 не надходило.

Вислухавши пояснення заявника та представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі у народилися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також встановлено, що ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

Водночас ОСОБА_1 разом з дітьми переїхала проживати до її батьків за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 подала копії звернень до Львівської обласної прокуратури, органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області щодо неправомірний дій ОСОБА_2 .

На день розгляду заяви про видачу обмежувального припису відповідей на звернення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_2 не надходило і такі не надано суду.

Також заявник долучила запис телефонних розмов ОСОБА_2 з дитиною, як зазначила заявниця з погрозами щодо застосування до неї фізичного насильства. На запитання суду чи зверталася по даному факту до правоохоронних органів, то ОСОБА_1 повідомила, що не зверталася.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 зазначає про захист своїх прав та прав дітей, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинялося домашнє насильство відносно неї та дітей /зокрема, не надано постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства/. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, заявником не надано.

Звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо дружини та спільних дітей, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом.

Подібний висновок Верховного Суду викладений у постановах від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) та № 361/1110/20 (провадження № 61-10458св20).

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, ст.350-1- 350-6 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заявник : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлений 26.01.2022 року.

Суддя П. С. Невойт