Номер провадження: 22-ц/813/3633/22
Номер справи місцевого суду: 521/4489/21
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року, постановленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі ТОВ«ООЕК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 21750,03 грн., інфляційні нарахування у розмірі 2595,85 грн. та 3% річних у розмірі 1348,41 грн. та судовий збір.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що між ТОВ «ООЕК», який є постачальником електричної енергії та побутовим споживачем ОСОБА_1 , який є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Для проведення розрахунків ТОВ «ООЕК» на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що відповідач не здійснює повну оплату за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим у нього наявна заборгованість за період з квітня 2019 року по березень 2021 року, яка складається із: заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 21750,03 грн., 3% річних в розмірі 1348,41 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 2595,85 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року позов ТОВ «ООЕК» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ООЕК» заборгованість у розмірі: 21750,03 грн. заборгованість за спожиту електроенергію, 1348,41 грн. 3% річних, 2595,85 грн. інфляційні нарахування; а всього - 25694 грн. 29 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування всіх обставин справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ТОВ «ООЕК» не надало до суду доказів про заборгованість, яка утворилася за споживання електроенергії за вказаний період.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «ООЕК» зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, вимоги викладені в ній не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки не спростовують порушення умов договору про постачання ОСОБА_1 електричної енергії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ТОВ «ООЕК», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ «ООЕК», виступаючим як постачальник та боржником ОСОБА_1 , виступаючим як споживач електричної енергії були наявні фактичні договірні правовідносини, що підтверджується відкриттям особового рахунку № НОМЕР_1 за договором №10848026 за адресою: АДРЕСА_1 .

Місцем виконання фактично укладеного між сторонами договору про користування електричною енергією є: АДРЕСА_1 .

За договором за розрахунковий період з січня 2019 року по лютий 2021 року з показань електролічильника слідує, що боржником спожито електроенергії в кількості 15219 кВт/г на суму 23621,04 грн.

В грудні 2020 року ОСОБА_1 було сплачено 2160 грн. (а.с. 5).

Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками станом на момент виникнення спірних правовідносин врегульовані, зокрема. Законом України «Про ринок електричної енергії». Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 (надалі ПРРЕЕ), а також Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 1.2.1. ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання електричної енергії здійснюється за умови постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії. Відповідно до п. 1.2.15 укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому та частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

При цьому на момент відсутності між енергопостачальником і споживачем договору, але виконанням сторонами істотних умов цього договору, а саме поставка електричної енергії і її оплата, відповідно до ст.ст. 638, 639 ЦК України, договір між сторонами є укладеним. У даному випадку заявник постачає електричну енергію боржнику, а останнім здійснюється оплата за електроенергію.

Так, ТОВ «ООЕК» постачало електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , а споживач ОСОБА_1 використовував електричну енергію для власних потреб та здійснював розрахунки з енергопостачальником за спожиту електроенергію по обумовленим тарифам (цінах), відповідно до договору №10848026.

У разі, якщо сторони виконують умови договору, а саме відбувається постачання електроенергії за вказаною адресою, а споживачем здійснюється оплата за надані послуги, то договір вважається фактично укладеним навіть у тому випадку, якщо йому не надано обумовленої законом форми. Такої ж думки дотримується Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), що викладена у постанові №312 від 14.03.2018 року.

Відповідно до пункту 5.5.5 ПРРЕЕ, які регулюють відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, передбачено, що споживачі електричної енергії зобов`язані: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладеного договору, дотримуватись правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів, забезпечувати збереження і цілісність установлених на його території та/або об`єкті розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб, надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку та інше.

Споживач несе відповідальність за прострочення платежів за електричну енергію та зобов`язаний здійснювати оплату за споживну електричну енергію відповідно до показань приладу обліку за платіжними документами, які виписуються Постачальником, у термін, який вказаний в рахунку для сплати за фактично укладеним договором.

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що плата за спожиту електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунку побутовим споживачем.

Отже, зобов`язання за договором на користування електричною енергією як в частині оплат так і в частині дотримання вимог нормативно-технічних документів з забезпеченням технічного стану та безпечної експлуатації електроустановок мають виконуватися споживачем належним чином та у відповідності до укладеного договору та положень діючого законодавства.

Відповідно до загальних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі по тексту - Закон), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках, і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення (далі -ПКЕЕН), затверджених постановою Національної комісії з регулювання електроенергетики України від 26.07.1999 року № 1357, передбачено, що споживачі електричної енергії зобов`язані дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, забезпечувати технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та ПКЕЕН, надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку тощо.

Пунктом 48 ПКЕЕН встановлено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію, порушення правил користування електричною енергією, ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії, розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку, пошкодження приладу обліку, розукомплектування та пошкодження об`єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об`єктів, насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов`язки.

Пунктом 19 Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії відповідно до п.20 Правил є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Таким чином, відповідачем порушено п. 42, п.48 «Про затвердження Правил користування електричною енергією, що призвело до виникнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 суму у розмірі 21 750,03 гривен, суд виходив з обґрунтованості вимог позивача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду за наступних підстав.

ТОВ «ООЕК» звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 просило стягнути заборгованість за розрахунковий період з квітня 2019 року по березень 2021 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості сума 21 750,03 грн., була розрахована за розрахунковий період з січня 2019 року по лютий 2021 року за спожиту електроенергію в кількості 15219 кВт/г на суму 23621,04 грн.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За наведених підстав, колегія суддів прийшла до висновку, що суд при розгляді справи, з урахуванням позовних вимог, вийшов за межи заявлених позовних вимог та стягнув заборгованість починаючи з січня 2019 року, про що позивачем заявлено не було.

Колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог (з урахуванням оплати ОСОБА_1 2160 грн.) в сумі 4838 грн. 88 коп., а саме в межах заявленого позову за розрахунком з квітня 2019 ро ку по березень 2021 року.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 612 ЦК України боржника вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 16.12.2015 р. №6 -2023цс15 та Постанові ВСУ від 13.01.2016 р. №6-931цс15.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 з квітня 2019 року по грудень 2020 року складає 4275,12 грн., від якої 3% річних (20 місяців) 213 грн. 75 коп., а також з грудня 2020 року по березень 2021 року (з урахуванням оплати у розмірі 2160 грн.) заборгованість складає 2115,12 грн. від якої 3% річних складають 10,57 грн.

Всього з квітня 2019 року по березень 2021 року 3% річних від заборгованості складає 224 грн. 32 коп.

Також з ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні витрати у розмірі 353 грн. 49 коп., які складають суму збитків від інфляції у розмірі 68 грн. 40 коп., а також суму збитків від інфляції у розмірі 285 грн. 09 коп. з квітня 2019 року по березень 2021 року та з урахуванням оплати ОСОБА_1 2160 грн. у грудні 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ООЕК», оскільки судом були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «ООЕК»,колегія суддів враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, дійшла до висновку про те, що сплачений судовий збір, поданий ТОВ «ООЕК» до суду першої інстанції необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України» пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 461 грн. 03 коп.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (, 65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88) заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 4 838 гривень 88 копійок, три відсотка річних у розмірі 224 гривні 32 копійки, інфляційні нарахування у розмірі 353 гривні 49 копійок, а всього: 5 416 гривень 69 копійок.

Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (, 65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88) судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 461 гривню 03 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра