ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 січня 2022 року

м. Харків

справа № 619/5164/20

провадження № 22-ц/818/1045/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Банк Форвард»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року, ухвалене суддею Жорняк О.М., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Банк Форвард» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки №110928255, в розмірі -28387,33 грн., з яких: 26838,77 грн. - заборгованість за договором; 1548,56 грн. - 3% річних та стягнути судовий збір у розмірі 2102 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт» (далі ПАТ «Банк Русский Стандарт»), правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 укладено договір про надання та використання платіжної картки. 03.12.2013 року відповідач звернулась до банку із заявою №160758826, яка містить пропозицію про укладення договору про картку. 03.12.2013 року банк акцептував пропозицію уклав договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 , відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив на ім`я відповідача платіжну картку. Відповідно до п.7.10 Умов надання та обслуговування платіжних карток банку відповідач зобов`язався у випадку отримання кредиту в рамках договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в банку тарифами. ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови договору та порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 04.11.2020 року має заборгованість перед банком в сумі 28 387,33 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року позов Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість за Договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 в сумі 28 387 (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят сім гривень) 33 копійки, з яких:- заборгованості за договором - 26 838,77 гривень; 3% річних - 1 548,56 гривень; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» суму судового збору у розмірі - 2102 гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не надано жодного документу, які підтверджують правонаступництво, а саме документи з реєстру договорів, права вимоги за якими відступають та боржників за такими договорами, а саме заборгованість відповідача перед ПАТ «Банк русский Стандарт» станом на дату правонаступництва, відсутні документи усіх кредиторів. Таким чином, позивачем документально не підтверджено, що станом на дату правонаступництва у відповідача була заборгованість за договором, крім того документально, зазначені вище суми заборгованості не підтверджені відповідними бухгалтерськими документами, не зазначено дату, починаючи з якої виникла заборгованість за сумою кредиту. Щоб уникнути застосування строків позовної давності щодо заборгованості, позивачем зазначено загальні суми заборгованості перед банком станом на 04.11.2020 року -28387,33 грн., без зазначення конкретних дат, хоча договір було укладено в 2013 році.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Банк Форвард» просить рішення суду залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач ОСОБА_1 умови договору не виконала, тому станом на 04.11.2020 року має заборгованість перед банком в сумі 28 387,33 грн. , з яких : сума заборгованості 26 838,77 грн., три проценти річних -1548,56 грн. У добровільному порядку відповідач борг не погашає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 03.12.2013 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», із заявою № 160758826, яка містила пропозицію (оферту) на умовах, викладених у цій заяві та Умовах надання та обслуговування платіжних карток та Тарифам по карткам, укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого випустити на її ім`я платіжну картку, найменування якої вказано в графі «Тип картки» Розділу «Інформація про Картку» Інформаційного блоку; відкрити їй поточний рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватися в рамках договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки; для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунки картки, встановити їй ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України (а. с. 6).

На підставі зазначеної заяви (оферти) 03.12.2013 року ПАТ «Банк Русский Стандарт», прийняв (акцептував) пропозицію і уклав з ОСОБА_1 договір про надання та обслуговування платіжної картки № НОМЕР_1 , відкрив рахунок № НОМЕР_2 і надав у користування платіжну картку, тобто вчинив дії, які відповідно до пункту 10 заяви вважаються акцептом оферти відповідача.

Відповідно до п.1.2 статуту Акціонерного товариства "Банк Форвард" від 03.09.2018 року вбачається, що Акціонерне товариство "Банк Форвард" є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства "Банк Форвард" яке в свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства "Банк Руский Стандарт" на підставі рішення єдиного акціонера №3 від 19 серпня 2014 року про зміну найменування Публічного акціонерного товариства "Банк Руский Стандарт" на Публічне акціонерне товариство "Банк Форвард". Публічне акціонерне товариство "Банк Руский Стандарт" у свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства "Банк Руский Стандарт" на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 20.11.2009 року (Протокол № 5) про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства "Банк Руский Стандарт" на Публічне акціонерне товариство "Банк Руский Стандарт" (а.с.56 зворот).

Відповідно до листа від 03 грудня 2013 року банк направив відповідачу заключний рахунок із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 26 838,77 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20 496,15 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5 219,52 грн., в строк до 02 грудня 2018 року (а. с. 52).

ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково погашала кредит, що підтверджується розрахунком заборгованості банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 12 липня 2018 року в сумі 411,01 грн, що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 41).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено отримання відповідачем кредитних коштів, наявність заборгованості, часткове повернення кредиту, що підтверджено виписками за особовим рахунком ОСОБА_1 , розрахунком заборгованості, звернення банку до відповідача з листом із вимогою погасити заборгованість за договором по картці в сумі 26 838,77 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20 496,15 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5 219,52 грн., в строк до 02 грудня 2018 року.

Судом апеляційної інстанції не встановлено іншого розрахунку заборгованості відповідача перед банком, а надані позивачем квитанції на підтвердження сплати боргу ОСОБА_1 його також не спростовують.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що підписана ОСОБА_1 заява містить інформацію про розмір ставки по кредитному ліміту 55% річних, відповідно до заявленого бажаного кредитного ліміту - 8 000 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_1 про сплив позовної давності не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Установлено, що останній платіж відповідачкою було здійснено 12 липня 2018 року в сумі 411,01 грн., тобто з 13 липня 2018 року у кредитора виникло право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості.

Позов пред`явлено банком 07 грудня 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Що стосується стягнення 3% річних від простроченої суми, то судом обґрунтовано стягнута ця сума.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова