Єдиний унікальний номер 242/2537/21
Номер провадження 22-ц/804/417/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 242/2537/21

Номер провадження 22-ц/804/417/22

16 лютого 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державне підприємство «Селидіввугілля»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку після поновлення на роботі,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

- за апеляційною скаргою Державного підприємства «Селидіввугілля»

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2021 року, вступна та резолютивна частина якого складено суддею Черковим В.Г., в м. Селидове в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області 21 жовтня 2021 року, повний текст складено 08 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку після поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року позов ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа Ліквідаційна комісія ДП «Селидіввугілля», про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, задоволено та поновлено позивача на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля». В подальшому постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2020 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 13.01.2021 року постанову апеляційної інстанції від 13.02.2020 року скасовано та справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції. Постановою Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 року ОСОБА_1 поновлено на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля» з 12.12.2018 року. За цей час вимушеного прогулу позивачу повинно бути сплачено середній заробіток, але він не має доступу до приміщення підприємства.

На підставі вищевикладеного, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3 423 563,52 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

21 жовтня 2021 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку після поновлення на роботі задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2018 року по 21 жовтня 2021 року у розмірі 893 602 (вісімсот дев`яносто три тисячі шістсот дві) грн. 90 коп. Сума, що підлягає стягненню, визначена без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 236 (двісті тридцять шість) грн. 99 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середньої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У грудні 2021 року на зазначене рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі наведеного позивачем у позовній заяві.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт наводить свій розрахунок середнього заробітку та зазначає, що розрахунок суду першої інстанції не є вірним, оскільки суд безпідставно зменшив розмір середнього заробітку з 5486, 48 грн до 1272, 59 грн на день. Даний розрахунок суперечить відомостям в табуляграмах про нарахування заробітної плати, адже за жовтень 2018 року було сплачено за 2 дні 9059, 63 грн ( а не 2303, 91 грн, як вказав суд), а в листопаді 2018 року за 6 робочих днів 34832,21 грн ( а не 6911,73 грн, як вказав суд).

Також у грудні 2021 року на зазначене рішення Державним підприємством «Селидіввугілля» подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку закрити провадження по справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, проте йому було відмовлено, оскільки позов заявлений до неналежного відповідача, однак, суд першої інстанції не звернув на це уваги.

Вважає, що у даних правовідносинах відповідачем є Міністерство енергетики та вугільної промисловості, проте, суд першої інстанції не залучив його у якості співвідповідача.

Зазначає, що при ухваленні періодів вимушеного прогулу, суд не дослідив трудову книжку позивача та не врахував, що з 17.09.2020 року ОСОБА_1 за наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості був призначений на посаду директора

Державного підприємства «Селидіввугілля», тому період вимушеного прогулу, на який посилається позивач зазначено невірно, тому в цій частині суд мав закрити провадження.

Суд ухвалив рішення без належного повідомлення сторін, оскільки представник відповідача заяв про розгляд справи без його участі до суду не подавав, а подавав лише заяву про відкладення розгляду справи, оскільки знаходився на лікарняному.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

31 січня 2022 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ( а.с. 211-215), де представник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Селидіввугілля».

В обґрунтування відзиву зазначив, що твердження відповідача щодо того, що він є неналежним відповідачем по справі є хибними, оскільки заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків Державного підприємства «Селидіввугілля», що вже було встановлено раніше судовим рішенням.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача підтримали, просили змінити рішення суду, збільшити стягнуту середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі, визначеній у позовній заяві.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явились. Повідомлені про день та час судового розгляду належними чином: позивач через своїх представників, відповідач отримав судову повістку та телефонограму (а.с.227-228, 231).

Крім того, представник відповідача Артем Головенко надіслав клопотання про відкладення розгляду справу, оскільки адвокат Володіна О.О., яка представляє інтереси ДП «Селідіввугілля» знаходиться на лікарняному.

З цього треба зазначити, що за клопотанням представника відповідача Артема Головенко справу вже було відкладено з 02 на 16 лютого у зв`язку з тим, що в його клопотанні було зазначено, що адвокат Володіна О.О., яка представляє інтереси ДП «Селідіввугілля» не має можливості прибути до суду (а.с.220-221).

При цьому слід зазначити, що відповідно до копій довіреностей, що є в матеріалах цивільної справи, Державне підприємство «Селидіввугілля» уповноважує саме Головенко Артема Олександровича представляти інтереси підприємства. Апеляційна скарга підписана саме ОСОБА_4 (а.с.151). Пан ОСОБА_4 належним чином повідомлений про день та час розгляду справи й відомостей про те, що він не має можливості прибути у судове засідання, не має.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року у справі № 242/3602/19 позов ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа Ліквідаційна комісія ДП «Селидіввугілля», про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, задоволено та поновлено позивача на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля».

Постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2020 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.01.2021 року постанову апеляційної інстанції від 13.02.2020 року скасовано та справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції.

Постановою Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано незаконним наказ від 12.12.2018 року № 119 к/к про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ДП «Селидіввугілля» та поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля» з 12.12.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В постанові апеляційної інстанції від 14.05.2021 було вказано, що ДП «Селидіввугілля» до участі в справі № 242/3602/19 як співвідповідач не залучено, клопотань про його залучення співвідповідачем за цим позовом позивач не заявляв, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 року ОСОБА_1 поновлено на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля» з 12.12.2018 року, наказ про поновлення позивача на посаді суду не наданий, тому період часу з 12.12.2018 по 21.10.2021 є часом вимушеного прогулу, за який підлягає стягненню середній заробіток.

З копії розрахункових листів позивача за жовтень 2018 року та листопад 2018 року (два місяці, які передували звільненню в грудні 2018 року) вбачається, що в жовтні 2018 року йому було нарахована заробітна плата у розмірі 9059,63 грн., з якої оклад за 2 дні складає 2 303,91 грн., а решта оплата лікарняних; в листопаді 2018 року 34 832,21 грн., з яких оклад за 6 днів складає 6911,73 грн., а решта відпускні.

При ухваленні рішення суд першої інстанції не погодився з розрахунком середнього заробітку, який було надано позивачем та дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який складає: кількість робочих днів 2018 року з 12.12.2018 року (час звільнення) + кількість робочих днів 2019 року + кількість робочих днів 2020 року + кількість робочих днів 2021 року по 21.10.2021 року (час ухвалення рішення) Х середньоденну заробітну плату, тобто (12 днів + 250 днів + 251 день + 200 днів) Х 1 272,59 грн. = 893 602,9 грн.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. №100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. № 100 визначено, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, крім іншого: «Одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо)». При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Таким чином, враховуючи положення пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. № 100, при обрахуванні середнього заробітку суд першої інстанції зробив правильний розрахунок середньої заробітної плати позивача, з яким і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Щодо доводів апеляційної скарги Державного підприємства «Селидіввугілля» про те, що вказане підприємство є неналежним відповідачем у даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В постанові Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 року вже встановлювався факт того, що «виплата заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалась Державним підприємством «Селидіввугілля» за рахунок прибутку підприємства, яке обліковувало робочий час позивача. Міністерством енергетики та вугільної промисловості України заробітна плата позивачу не нараховувалась та не виплачувалась…».

Зазначене також підтверджується розрахунковими листами за жовтень 2018 року та листопад 2018 року (а.с.65-66), з яких вбачається, що вони були видані відповідачем Державним підприємством «Селидіввугілля», тобто розрахунок з ОСОБА_1 проводив саме відповідач.

Отже, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки є стороною лише укладеного між сторонами Контракту, в той час як облік робочого часу ОСОБА_1 та розрахунок з ним проводило саме Державне підприємство «Селидіввугілля».

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційних скарг на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення не впливають.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню за доводами, викладеними в апеляційних скаргах, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 16 лютого 2022 року.

Судді: