ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 642/1926/21

провадження №22-ц/818/1337/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року, постановлене у складі судді Вікторова В.В,-

установив:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, після уточнення якого у червні 2021 року, просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі боргу 16 724,24 грн., інфляційні втрати 11 609,51 грн., три відсотки річних 1 615,56 грн., а також судові витрати у розмірі 9938,00 грн., у тому числі судовий збір у розмірі 938,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у вересні 2020 року КП «Жилкомсервіс» заявив безпідставний позов у справі № 642/4743/20 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з січня 2007 року по вересень 2020 рік за користування послугами за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.01.2021 у справі № 642/4743/20 у задоволенні позову КП «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території відмовлено. Зазначеним рішенням встановлений преюдиційний факт, що КП «Жилкомсервіс» порушено норми діючого законодавства: конституційного права, процесуального права та матеріального права. Також, позивач зазначив, що у складі сім`ї ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 8 лютого 1989 року, у тому числі в період з 2007 року був пільговик - учасник другої світової війни ОСОБА_2 , вдова члена сім`ї - інваліда другої світової війни ОСОБА_3 . У зв`язку з цим ОСОБА_1 направляв відповідачу - КП «Жилкомсервіс» заяви про укладання не публічного, а індивідуального договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, який вчиняється в письмовій формі, з наданням тарифів, які б враховували пільги учасника бойових дій. Відповідач, порушуючи вимоги законів ст. 2, п. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України ігнорував заяви та звернення ОСОБА_1 , примусово в односторонньому порядку нав`язав позивачу необґрунтовані обов`язки публічного договору, замість індивідуального договору про надання послуг. З урахуванням вимог закону: ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України він та інші особи, які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 не звертались до КП «Жилкомсервіс» про надання будь-яких послуг або робіт. Таким чином публічний договір № 95/1 від 01.01.2007 є нікчемним, тому не створив для нього та його сім`ї прав та обов`язків. Згідно ст. 236 ЦК України моментом недійсності нікчемного зобов`язання є момент його здійснення, що зумовлює застосування судом законів ч. 1, ч. 2 ст. 216 та гл. 83 про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ЦК України, а також правові наслідки недійсності нікчемного правочину з урахуванням положень постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». У травні 2019 року при розгляді справи № 642/2096/19 та у січні 2021 році при розгляді справи № 642/4743/20 позивач зазначив, що зареєстровані особи в квартирі не є споживачами послуг КП «Жилкомсервіс", оскільки не замовляли послуги у відповідача і по сімейним обставинам не проживають в квартирі АДРЕСА_2 , а проживають за адресою: АДРЕСА_3 , про що відповідачу було відомо. Відповідачу також достеменно відомо про смерть у 2016 ОСОБА_2 одного з осіб зареєстрованих в квартирі. Ігноруючи зазначеними обставинами КП «Жилкомсервіс" не взявши до уваги надані йому документи - ще у справі № 642/2096/19 - в подальшому порушаючи права ОСОБА_1 здійснив безпідставне нарахування боргу. КП «Жилкомсервіс» на підставі нікчемного публічного договору протиправно тиснув на нього, вимушуючи сплачувати кошти за ненадані та не отримані послуги, у зв`язку з чим відповідач є набувачем коштів позивача без правової підстави (глава 83 ЦК України), а саме кошти у розмірі 16 724,24 грн., інфляційні втрати 11 609,51 грн. та три відсотки річних 1 615,56 грн. з січня 2007 року по серпень 2020 рік.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим що, зареєстровані у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , чотири особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , є споживачами послуг КП «Жилкомсервіс». Позивач не надав суду жодних доказів того, що він звертався на адресу відповідача КП «Жилкомсервіс» з заявою про неотримання ним комунальних послуг, або непроживання ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою реєстрації місця проживання. Таким чином, між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки КП «Жилкомсервіс» надає житлово-комунальні послуги, а споживачі ними користуються. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, в тому числі за утримання прибудинкової території. Позивач не довів, що відповідач порушив його право, та отримав безпідставно кошти, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим що, рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права та суперечить преюдиційним фактам встановленими в судовому порядку у справах між тими же сторонами за тими же обставинами. В судовому рішенні в справі № 642/4743/20 встановлено, що в складі сім`ї ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 8 лютого 1989 р., у тому числі в спірний період з 2007 року є пільговик- учасник другої світової війни ОСОБА_2 , тому ОСОБА_1 з 2007 року направляв відповідачу заяви про укладання не публічного, а індивідуального договору про надання послуг, з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, який обов`язково вчиняється в письмовій формі. Тому посилання відповідача на укладання публічного договору не відповідають нормам викладеним в статті 633 ЦК та призводять до визнання такого публічного договору нікчемним. Таким чином публічний договір № 95/1 від 01.01.2007 є нікчемним з моменту його укладання. Суд першої інстанції не врахував, що в травні 2019 року при розгляді справи № 642/2096/19 та у січні 2021 року у справі № 642/4743/20 встановлений факт того, що зареєстровані особи в квартирі не є споживачами послуг КП «Жилкомсервіс», оскільки не замовляли послуг у відповідача і не проживають за адресою АДРЕСА_1 . В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обсягу послуг, їх вартості, структури цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, а також докази надання таких послуг саме Позивачу. Крім того, як вбачається із заяви жителів АДРЕСА_4 , адресованої КП «Жилкомсервіс», вони скаржились на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків та просили перерахувати квартплату. Тож це спростовує посилання відповідача на належне виконання ним своїх зобов`язань. Такі встановленні факти судом в справах між тими самими сторонами та з тих самих підстав, судом було не враховано. Преюдиційним фактом також встановлено, що відповідач з порушенням прав позивача та на підставі нікчемного публічного договору №95/1 від 01.01.2007 протиправно тиснув на позивача та незаконно набув кошти за не надані і не отримані послуги. Тож позивач вважає що відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 до правовідносин, що склалися, у зв`язку з нікчемністю правочину, повинна бути застосована реституція та йому повинні бути повернуті безпідставно набуті кошти відповідачем. Позивач вказує, що він є фахівцем в галузі права, та наводить розрахунки судових витрат понесених при розгляді даної справи, вважає що місцевий суд безпідставно визнав недоведеним факт здійснення ним судових витрат у справі та просить суд стягнути з відповідача судовий збір та судові витрати в розмірі у розмірі 9938 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується даними довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 01.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 44).

Із копії Акту проживання осіб за адресою: АДРЕСА_3 , від 11.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 з 2000 року та ОСОБА_4 з 2012 року здійснюють постійний догляд за тяжкохворою ОСОБА_2 та постійно, вимушено проживають за вказаною адресою(а.с.26).

Із довідки начальника житлово-експлуатаційної дільниці № 44, а також довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послу в квартирі АДРЕСА_2 вбачається, що квартира є неприватизованою (а.с. 23 ).

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 32-35).

З наданих копій квитанцій вбачається, що позивач ОСОБА_1 добровільно здійснював оплату за комунальні послуги у період з 2017 по 2020 роки (а.с. 58-67).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» КП «Жилкомсервіс» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій .

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за № 893 , з подальшими змінами від 11.05.2018 № 318 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові .

Згідно наданого розрахунку боргу, інфляційних витрат та 3% річних з січня 2007 року по серпень 2020 року позивачем сплачено 16724,24 грн. за надані послуги відповідача.(а.с.30-31).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами,( далі Закон №1875-ІV) та Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами в редакції станом на 17.03.2020 ( далі - Закон № 2189-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону № 1875-ІV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо - будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо - будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо - будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.3 ст. 31 Закону № 1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до положень частин 1, 4 ст. 32 Закону № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до частин 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1 частини 1 Закону № 1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV , пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011, з наступними змінами 27.01.2012 №39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 та від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова».

Договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного типового договору в офіційному виданні ХМР спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1.(а.с. 9)

Згідно пункту 22 Публічного договору, договір укладається строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору чи необхідності його перегляду.

Відповідно до пункту 3-1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, який введено в дію з 01.05.2019, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

Невід`ємною частиною даного договору є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова».

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1875-ІV , відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону № 1875-ІV визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 1875-ІV споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі і посилання позивача на нікчемність договору не має значення для справи.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта щодо відсутності між позивачем та відповідачами договірних відносин, нікчемності договору, з наступних підстав.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частині третій статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, а споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Установлено, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 , позивач не надав доказів, що протягом встановленого законом строку звертався до КП «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вищезазначений договір та про неотримання комунальних послуг, або непроживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

З вищевикладеного можна зробити висновок, що обов`язок сплачувати комунальні послуги виникає у членів сім`ї позивача.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається судовою колегією позивач не надав належних та допустимих доказів того, що договір був нікчемним та, що він та члени його сім`ї відмовилися від одержання послуг відповідача.

Вказане свідчить про прийняття пропозиції з його боку на укладення договору згідно з частиною третьою статті 205 ЦК України.

Одночасно, судова колегія відхиляє посилання апелянта на не виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню будинку, оскільки в порушення ст. ст. 12, 81 ЦПК України, ним ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що відповідач на підставі нікчемного публічного договору протиправно тиснув на нього, змушуючи сплачувати кошти за ненадані та не отримані послуги, у зв`язку з чим відповідач є набувачем коштів позивача без правової підстави, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Але, як вбачається з копій квитанцій наявних в матеріалах справи ОСОБА_1 добровільно здійснював оплату за комунальні послуги у період з 2017 по 2020 роки.(а.с. 58-67), а тому позивач не довів , що відповідач порушив його право та отримав безпідставно кошти.

Судова колегія також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом фактів, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року під час розгляду цивільної справи № 642/4743/20. А саме, що ОСОБА_1 хоча і зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично мешкає з 2000 року за адресою: АДРЕСА_3 .

За змістом рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року зазначений факт встановлений лише відносно ОСОБА_1 , в той час як споживачами послуг, що надаються відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 є також члени його сім`ї.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011, з наступними змінами 27.01.2012 № 39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 та від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій залежить від загальної площі квартири, а не від кількості осіб які проживають та користуються наданими послугами.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 16 724,24 грн як безпідставно набутих.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування суддів не вбачає. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляється.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук