ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2242/21

Провадження № 22-ц/4820/365/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С.,Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 682/2242/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року в складі судді Зеленської В.І. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 42918,79 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку та підписала Анкету-заяву № б/н від 22 серпня 2011 року, згідно з якою отримала кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було неодноразово збільшено та зменшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданої до позовної заяви.

Також зазначав, що відповідач при зверненні до банку, підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином, позивач вважав, що позичальниця своїм підписом підтвердила ознайомлення та надання їй документів в письмовому вигляді. Крім того, 22 серпня 2011 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна». Отже ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 800 грн., який в подальшому було неодноразово збільшено та зменшено, для користування кредитним картковим рахунком вона отримала кредитну картку, яка також в подальшому перевипускалася.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

Однак, свої зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору відповідач станом на 14 вересня 2021 року має кредитну заборгованість в розмірі 42918 грн 79 коп, яка складається з 34550 грн 31 коп - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 34550 грн 31 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8368 грн 48 коп - заборгованість за простроченими відсотками, вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 34550 грн. 31 коп. кредитних коштів, відшкодовано з Державного бюджету України на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 1838 грн 70 коп.

АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні всієї суми заборгованості за тілом та відсотками, тому просило в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в повному обсязі. В іншій частині рішення суду банк не оскаржує.

Так, апелянт вважає помилковим висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, оскільки 22 серпня 2011 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, крім того ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, розмір щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, тобто сторони погодили всі умови кредитування. Довідка підписана відповідачем є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування. Із наданої виписки чітко видно, що відповідач користувався кредитними коштами, шляхом зняття кредитних коштів через банкомати та розрахувався кредитною карткою за придбаний товар в магазинах. Крім того, наданий банком розрахунок заборгованості не був спростований в ході розгляду справи, оскільки ніяких економічних експертиз не призначалося. Таким чином, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки розмір відсотків за прострочення виконання зобов`язання був погоджений сторонами у підписаній відповідачем Довідці про умови кредитування.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 34550 грн. 31 коп. кредитних коштів в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 22 серпня 2011 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

При цьому, 22 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використання кредитної картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з якою розмір базової процентної ставки за кредитом становить 2,5 % в місяць, розмір щомісячних платежів становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн, строк внесення коштів до 25 числа кожного місяця наступного за звітним, комісія за зняття коштів 1% від суми операції, визначений розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними.

За умовами вказаного договору позичальник, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початковий розмір якого становив 800 грн, вказаний розмір кредитного ліміту в подальшому був збільшений до 17500 грн та зменшений до 0,00 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку, яка неодноразово перевипускалася, остання картка видана з терміном дії до 03/2023 року.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 14 вересня 2021 року ОСОБА_1 має кредитну заборгованість в розмірі 42918 грн 79 коп, яка складається з 34550 грн 31 коп - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 34550 грн 31 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8368 грн 48 коп - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 14 вересня 2021 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 22 серпня 2011 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», виписку по рахунку.

Крім того, банком надано Довідку про умови кредитування від 22 серпня 2011 року, згідно якої сторони погодили, що базова процентна ставка за користування кредитом 2,5% в місяць.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» надав суду 3 розрахунки заборгованості за період - з 22 серпня 2011 року по 31 травня 2015 року по 01 червня 2015 року по 31 березня 2019 року та розрахунок заборгованості за період з 01 квітня 2019 року по 14 вересня 2021 року. З наданих розрахунків вбачається, що протягом періоду, за який стягується заборгованість процентна ставка неодноразово змінювалася. Зокрема, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, нараховувався з 22 серпня 2011 року в розмірі 2,5 % в місяць або 30% на рік, з 01 вересня по 31 березня 2015 року процентну ставку було збільшено до 2,9% в місяць або 34,8% річних, а з 01 квітня 2015 року до 30 квітня 2019 року розмір процентної ставки ще збільшено до 3,6% в місяць або 43,2 % річних, а з 01 травня 2019 року до 31 липня 2020 року знижено до 3,5% в місяць або 42 % річних, а з 01 серпня 2020 року до 14 вересня 2021 року розмір процентної ставки ще знижено до 3,4% в місяць або 40,8 % річних.

Отже, з наведеного слідує, що позивач, звернувшись до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості по відсоткам надав суду розрахунок заборгованості станом на 14.09.2021 року не 2,5 % на місяць за період як це визначено сторонами при укладенні договору. Крім того, в силу закону банк в односторонньому порядку не міг змінити розмір відсоткової ставки за користування кредитом, а Умови та Правила надання банківських послуг, які передбачають такі права банку, не підписані відповідачкою, а відтак не є складовою частиною кредитного договору.

При цьому суд з врахуванням неодноразової зміни банком процентної ставки за користування кредитними коштами, періодичного отримання позичальником грошових коштів та їх періодичного повернення позбавлений можливості сам визначити розмір заборгованості за відсотками, оскільки для цього необхідні спеціальні знання.

В свою чергу позивач не надав суду іншого розрахунку заборгованості станом на 20.09.2020 року за період з 01 вересня 2014 року по 14 вересня 2021 року саме з розрахунку 2,5% на місяць за користування кредитом.

За таких обставин, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом станом на 14.09.2021 року в якому банком визначено заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача, не є належним, достовірним та достатнім доказом по справі щодо розміру заборгованості по відсоткам.

З цих підстав доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення відсотків по кредиту слід відхилити за недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова