Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9126/21 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 18 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/9126/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Ковалевський Андрій Вячеславович, з самостійними вимогами щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Циклон плюс», про визнання недійсним договору іпотеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через представника ОСОБА_3 ,

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 27 липня 2021 року, яка постановлена під головуванням судді Воробйової Т.А. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки від 13 серпня 2018 року.

Після подачі позову ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна: частини виробничих приміщень основної будівлі корпусу №2, площею 658,7 кв.м, що складається з частини виробничих приміщень основної будівлі корпусу №2 літ. «И», а саме: підвалу 1-1; на 1-ому поверсі приміщень 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17; на 2-му поверсі приміщень 1, 2, 3, 4, 5, 6; на 3-му поверсі приміщень 1, 2, 3, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які є предметом іпотеки за договором, що оскаржується, та накласти арешт на зазначене нерухоме майно.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що 22 грудня 2020 року отримала інформаційний лист від директора ТзОВ «Циклон плюс», з якого дізналася про те, що 13 серпня 2018 року між ТзОВ «Циклон плюс» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, який посвідчений у нотаріальному порядку, та за умовами якого в іпотеку передане нерухоме майно ТзОВ «Циклон плюс». Договір іпотеки укладений всупереч її волевиявлення, як єдиного учасника ТзОВ «Циклон плюс» (вона не давала згоди на передачу в іпотеку нерухомого майна товариства), загальні збори товариства також не навали згоди на передачу в іпотеку вищевказаного нерухомого майна та не уповноважували директора товариства на такі дії, неправильно оцінена вартість предмета іпотеки тощо, а тому вона звернулася до суду із позовом про визнання договору іпотеки недійсним. У пункті 6 договору іпотеки прописано, що іпотекодержатель може продати предмет іпотеки або прийняти (набути право власності на предмет іпотеки) його у власність або ініціювати вчинення виконавчого напису нотаріусом. ОСОБА_2 неодноразово вказував про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, нею 21 липня 2021 року виявлено на приміщенні, яке є предметом іпотеки, рекламне оголошення, розміщене ОСОБА_2 , про продаж предмету іпотеки, що свідчить про наявність реальної загрози відчуження спірного нерухомого майна та унеможливить у подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня 2021 року накладено арешт на частину виробничих приміщень основної будівлі корпусу №2, площею 658,7 кв.м., що складається з частини виробничих приміщень основної будівлі корпусу № 2 літ. «И», а саме: підвалу 1-1; 1-ий поверх приміщень 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17; 2-й поверх приміщень 1, 2, 3, 4, 5, 6; 3-й поверх приміщень 1, 2, 3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного майна.

Відповідач ОСОБА_2 , не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу про забезпечення позову скасувати. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не встановив та залишив поза увагою обставини внаслідок яких саме дій іпотека може припинити свою дію та не з`ясував наявність правового механізму виконання рішення суду в разі задоволення позову, а лише послався на реальність загрози відчуження майна, що є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором та не навів жодного обґрунтування наявності правових підстав для застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, не зазначив яким чином вжиття саме таких заходів забезпечення позову буде гарантією задоволення вимог позивача, зважаючи на предмет судового розгляду справи. Крім того, суд не надав оцінки наявним заходам забезпечення позову щодо цього ж майна, які вжиті в інших цивільних справах: №295/3051/21, 295/352/21. На переконання скаржника зі змісту заяви про забезпечення позову та ухвали, що оскаржується в апеляційному порядку, вбачається, що заявник не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду, а саме лише посилання в заяві про відчуження спірного майна на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення. Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №761/39201/18.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до положень частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із підстав, зазначених у ній. Просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати та відмовити позивачу в забезпеченні позову.

Представник ТзОВ «Циклон плюс» апеляційну скаргу не визнав та просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на спрямовували. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи (їх представників) не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одними із видів такого забезпечення є, зокрема, накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є договір іпотеки від 13 серпня 2018 року, який укладений між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ТзОВ «Циклон плюс» (іпотекодавець), відповідно до умов якого договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики від 06 серпня 2018, укладеного у простій письмовій формі між іпотекодержателем та фізичною особою ОСОБА_4 , за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язався у строк до 06 серпня 2020 року повернути ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 412 500 грн.

Предметом іпотеки є частина виробничих приміщень основної будівлі корпусу №2, площею 658,7 кв.м., що складається з частини виробничих приміщень основної будівлі корпусу № 2 літ. «И», а саме: підвалу 1-1; на 1-му поверсі приміщень 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17; на 2-му поверсі приміщень 1, 2, 3, 4, 5, 6; на 3-му поверсі приміщень 1, 2, 3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Звернувшись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила, що пунктом 6 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель може продати предмет іпотеки або прийняти (набути право власності на предмет іпотеки) його у власність або ініціювати вчинення виконавчого напису нотаріусом. ОСОБА_2 неодноразово вказував про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, нею 21 липня 2021 року виявлено на приміщенні, яке є предметом іпотеки, рекламне оголошення, розміщене ОСОБА_2 , про продаж предмету іпотеки, що свідчить про наявність реальної загрози відчуження спірного майна та унеможливить у подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Тобто, до вирішення у цій справі спору по суті наявна об`єктивна можливість вчинення ОСОБА_2 дій щодо позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, а мета застосування заходів забезпечення позову полягає, у тому числі, в захисті інтересів учасників процесу.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанцій зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а такі види забезпечення як накладення арешту на нерухоме майно та заборона відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій стосовно нерухомого майна є обґрунтованими, достатніми та співмірними видами забезпечення позову в цій справі.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №405/137/19 висловлено правовий висновок проте, що забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно, є обґрунтованим, достатнім та співмірними видом забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 24 березня 2021 року в справі №295/3051/21, від 15 січня 2021 року в справі №295/352/21, якими вжиті заходи по забезпеченню позовів та заборонено відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного майна не можуть бути враховані судом під час вирішення заяви про забезпечення позову в межах цієї цивільної справи, оскільки відмова у задоволенні заяви про накладення арешту на майно з підстав вжиття заходів забезпечення позову під час розгляду інших судових справ не передбачена чинним законодавством. Обставина накладення раніше арешту на це ж нерухоме майно в іншій справі не є перешкодою для накладення пізніше арешту на це ж майно у іншій справі, оскільки у справах, провадження у яких були відкриті раніше, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані у порядку ст.158 ЦПК України, раніше, ніж буде розглянута справа, у якій порушено питання про забезпечення позову.

Аргумент апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин належить застосувати правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 21 серпня 2019 року в справі №761/39201/18, є неприйнятним з огляду на нетотожність правовідносин.

Спірне нерухоме майно є предметом договору іпотеки, правомірність якого оскаржується у судовому порядку. Особи позичальника та іпотекодавця не є тотожними. Із описаного вище вбачається, що існує вірогідність того, що іпотекодержатель може вільно та на власний розсуд здійснювати правомочності розпорядження нерухомим майно, що передбачені умовами іпотечного договору та не заперечується скаржником у апеляційній скарзі. Безконтрольне розширення кола осіб, які можуть претендувати на спірне нерухоме майно може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі, а тому забезпечення позову в спосіб, який здійснив суд першої інстанції, можна вважати обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не лише під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнять або навіть унеможливлять виконання.

Застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову співмірні позовній вимозі, оскільки забезпечують збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи, можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимоги, яка є ефективним способом захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Із огляду на вищевикладене, інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права та не спростовують правильних висновків суду першої інстанцій. Підстави для скасування ухвали відсутні.

За положеннями ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою через представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: