КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2594/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Невідомої Т.О. , Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії , -

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати дії Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» незаконними в частині будівництва в прибережній захисній смузі громадської вбиральні біля озера Підбірна та будинку по АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самовільно побудованої громадської вбиральні; визнати дії Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» незаконними в частині будівництва в прибережній захисній смузі паркувального майданчику біля озера Підбірна та будинку по АДРЕСА_1 та зобов`язати усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самовільно побудованого паркувального майданчику.

Вимоги обґрунтовує тим, що він є власником садового будинку по АДРЕСА_1 . З початку 2021 року біля його будинку розпочато відповідно до інформаційного стенду благоустрій набережної озера Підбірна для громадськості Дарницького району. В подальшому навпроти його будинку розпочалося капітальне будівництво громадської вбиральні та облаштування парковки для транспортних засобів безпосередньо біля його будинку.

Зазначає, що вказане будівництво виконується з порушенням Державних будівельних норм України та порушує його права як власника садового будинку по АДРЕСА_1 . Будівництво громадської вбиральні здійснюється безпосередньо в прибережній захисній смузі біля озера Підбірна без дотримання навіть мінімальної відстані від водойми у розмірі 25 метрів, а облаштування парковки здійснено перед в`їздом до його будинку.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив суд постановити ухвалу про заборону відповідачу вчиняти певні дії, а саме: продовжувати будівництво громадської вбиральні та автомобільної парковки в захисній прибережній смузі озера Підбірна біля будинку по АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що у разі закінчення вищевказаного будівництва існують обґрунтовані ризики утруднення повернення земельної ділянки в попередній стан та неможливості ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача в разі задоволення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з цим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права.

Зазначає, що підставою для відмови в забезпеченні позову стало те, що, на думку суду, матеріали справи не містять достатніх та об`єктивних доказів, що будівництво громадської вбиральні та автомобільної парковки в захисній прибережній смузі озера Підбірна біля будинку по АДРЕСА_1 здійснюється саме відповідачем по справі.

Проте скаржник вважає, що суд першої інстанції фактично взяв до уваги лише доводи однієї сторони - відповідача, посилаючись в ухвалі на те, що відповідач не є замовником проектної документації з будівництва громадської вбиральні та території для паркування автомобілів, та не проводить будь - яких робіт щодо благоустрою території земельної ділянки (прибережно-захисної смуги), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (водний об`єкт оз. Підбірна).

Висновки суду першої інстанції про те, що відповідач не здійснює будівництво, тому на нього не може бути покладено обов`язок виконання заходів забезпечення позову, є помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, суд не звернув увагу на те, що вказане будівництво здійснюється на балансовій території, яка перебуває у господарському віданні КП «Плесо», тому спорудження будь-яких будівель на вказаній території, зокрема і облаштування благоустрою, може здійснюватися виключно самим КП «Плесо», або на підставі наданого ним дозволу у встановленому законом порядку.

Вказує, що посилання відповідача на те, що підприємство не є замовником проектної документації та не здійснює будівництво та благоустрій вказаної території, а зазначені дії вчиняють невстановлені особи, не заслуговують на увагу, так як в будь-якому випадку, саме відповідач має здійснювати контроль та дотримання законодавства при вчиненні будь - якої діяльності на території, яка перебуває в його господарському віданні та здійснювати заходи щодо усунення порушень законодавства.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Установлено, що 16 вересня 2021 року за позовом ОСОБА_1 відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 28 жовтня 2021 року, у якому позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» вчиняти певні дії, а саме: продовжувати будівництво громадської вбиральні та автомобільної парковки в захисній прибережній смузі озера Підбірна біля будинку по АДРЕСА_1 .

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 мотивував тим, що в разі не забезпечення позову існують обґрунтовані ризики утруднення повернення земельної ділянки в попередній стан та неможливості ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача в разі задоволення позову.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду ( частини 1, 2 статті 149 ЦПК України).

Згідно із пунктами 2, 10 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаний ним спосіб, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали заяви про забезпечення позову не містять достатніх та об`єктивних доказів, що будівництво громадської вбиральні та автомобільної парковки в захисній прибережній смузі озера Підбірна біля будинку по АДРЕСА_1 здійснюється саме відповідачем у справі - комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо». Суд вважав такий захід забезпечення необґрунтованим, неефективним та не співмірним із заявленими позовними вимогами.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Аналіз статей 149,150 ЦПК України свідчить про те, що заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду та є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції вказав на відсутність достатніх доказів про те, що будівництво громадської вбиральні та автомобільної парковки в захисній прибережній смузі озера Підбірна біля будинку по АДРЕСА_1 здійснюється саме відповідачем у справі - комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо».

Проте ця обставина підлягає встановленню під час вирішення справи по суті позовних вимог з урахуванням наданих сторонами доказів та не може бути установлена при розгляді питання щодо забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Апеляційний суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову уважається підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення.

Заява про забезпечення позову у цій справі мотивована тим, що у разі закінчення будівництва існують обгрунтовані ризики утруднення повернення земельної ділянки в попередній стан та неможливості ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача.

Разом з тим, позивачем не наведено достатнього обгрунтування наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування цього виду забезпечення позову, а також не обгрунтовано припущення того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі.

Натомість при співвіднесенні негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії, колегія суддів доходить висновку, що визначені позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Отже суд першої інстанції правильно відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову, невірно навів мотиви для прийняття такого судового рішення. Відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні в частині правового обгрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року змінити в частині правового обгрунтування висновків суду, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова