Дата документу 01.02.2022 Справа № 336/5586/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/5586/21

Провадження №22-ц/807/894/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року, повний текст якого складено 12 жовтня 2021 року, в складі судді Боєва Є.С., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства.

В обґрунтування позову зазначала, що вона із відповідачем мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 .

Зазначає, що відповідач є батьком дитини, однак оскільки він не перебував у шлюбі із позивачем, відомості у свідоцтві про народження дитини записані в порядку ч. 1 ст. 135 СК за вказівкою матері, а саме - ОСОБА_1 .

Після народження дитини відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погіршилися та були припинені. Наразі сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Донька залишилась проживати разом з матір`ю, батько про дитину не піклується.

Ураховуючи викладене, просила суд визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внести зміни до актового запису № 869 від 15 липня 2008 року, зареєстрованого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши відомості про батька з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 "; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 917, 60 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві зазначена сума попереднього розрахунку судових витрат, які позивач поніс або які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у тому числі 6000-9000 гривень на професійну правничу допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внесено відомості до актового запису № 869 від 15 липня 2008 року, що складений Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши відомості про батька з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 ".

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 % сплаченого судового збору у розмірі 454, 00 грн.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 454, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він, окрім повістки про виклик до суду на 11 жовтня 2021 року, ніяких процесуальних документів від суду не отримував, у тому числі і позовну заяву. У судовому засіданні 11 жовтня 2021 року адвокат ОСОБА_2. присутній не був, тому про наявність у позивача представника йому не було відомо. Також суддя, окрім питання, чи визнає він позов щодо батьківства ОСОБА_3 , інших питань не ставив, та не з`ясовував наявність у відповідача заперечень щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який стягнутий з нього судом, не є співмірним із виконаною адвокатом роботою. Сума за складання позовної заяви у розмірі 2500, 00 грн. є завищеною, оскільки ця справа не є складною. Також необґрунтованою є вартість участі адвоката у судовому засіданні у розмірі 2000, 00 грн., оскільки судове засідання фактично не відбулось. Вважає, що запит здійснений адвокатом є неінформативним, ніяких доказів за допомогою нього здобуто не було. Клопотання про виклик свідків у справі про визнання батьківства є недоцільним, оскільки ці особи можуть бути свідками спільного проживання, та ніяк не встановлення батьківства. Також складання адвокатом клопотання про стягнення витрат на правову допомогу не є підставою для отримання ним гонорару у розмірі 1000 грн., оскільки відповідні вимоги зазначені у позовній заяві. Крім того, звертає увагу, що у судовому засіданні він визнав позов.

Від позивача надійшов відзив на апеляцій скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без мін.

У відзиві зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а понесені нею витрати на правову допомогу підтверджуються наданими доказами, а їх розмір є обґрунтованим та співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Позивач ОСОБА_2 , представник Шевченківського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Стариченко М.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, та обставини в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року оскаржується ОСОБА_1 лише в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним судом не переглядається вказане рішення суду по суті позовних вимог про визнання батьківства.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., виходив із доведеності таких витрат.

Колегія суддів не може повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до положень пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У вищеназваній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, в позовній заяві ОСОБА_2 зазначила суму попереднього розрахунку судових витрат, які позивач поніс або які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у тому числі 6000-9000 гривень на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду на 09 серпня 2021 року.

Матеріали справи не містять даних про отримання відповідачем ОСОБА_1 ухвали суду про відкриття провадження в справі, а також позовної заяви та повістки про виклик до суду на 09 серпня 2021 року.

13 вересня 2021 року розгляд справи було відкладено на 11 жовтня 2021 року у зв`язку з неповідомленням відповідача та необхідністю зробити запит для встановлення його місця реєстрації, крім цього у вказаному засіданні позивачем було подано клопотання про стягнення на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 9 000, 00 грн., що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 45-46).

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні та визнав позов, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 55).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність вимог ОСОБА_2 про стягнення з нього витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 9 000, 00 грн., оскільки не отримував а ні позовної заяви, а ні клопотання про стягнення судових витрат.

Крім того, із технічного запису судового засіданні від 11 жовтня 2021 року, в якому був присутній відповідач, вбачається, що суд не повідомив його про наявність клопотання про стягнення з нього вищевказаних витрат та не роз`яснив право подати свої заперечення, а запитав тільки про те, чи визначає відповідач себе батьком ОСОБА_3 , що і було визнано відповідачем.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено принцип змагальності сторін, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції та обґрунтувати неспівмірність заявлених витрат, у зв`язку з чим останній має право обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 13 вересня 2021 року ОСОБА_2 подала до суду клопотання про стягнення судових витрат, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на отримання професійної правничої допомоги (а.с. 35-36).

Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: Договір про надання правової допомоги від 04 червня 2021 року, укладений між адвокатом Вельможко С.П. та ОСОБА_2., ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокатом Вельможко С.П., акт прийому-передачі наданої правничої допомоги (виконаних робіт) від 13 вересня 2021 року за договором про надання правової допомоги від 04 червня 2021 року на суму 9000, 00 грн., копію квитанції № 849294 від 04 червня 2021 року на суму 4 500, 00 грн., копію квитанції № 849297 від 13 вересня 2021 року на суму 4 500, 00 грн. (а.с. 38-41, 43).

З акту прийому-передачі наданої правничої допомоги (виконаних робіт) від 13 вересня 2021 року слідує, що адвокат Вельможко С.П. з 04 червня 2021 року до 13 вересня 2021 року надав ОСОБА_2 правничу допомогу відповідно до Договору про надання правової допомоги від 04 червня 2021 року, а клієнт прийняв відповідно послуги, з яких:

зустріч, аналіз документів, надання усної консультації, правової інформації і роз`яснень з правових питань про визнання батьківства (40 хв.) - 1000, 00 грн.; складання та направлення заяви до Олександрівського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану, отримання відповіді (1 год.) - 1000, 00 грн.; складання та направлення до суду позовної заяви ( 2 год.) - 2 500, 00 грн.; складання та подання до суду клопотання про виклик свідків в цій справі (1 год.) - 1500, 00 грн.; складання та подання до суд клопотання разом з додатками про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі (40 хв.) - 1000, 00 грн.; участь у судовому засіданні в цій справі (з урахуванням проїзду адвоката та часу очікування) (1 год.) - 2000 грн.

Загальний розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу становить 9000, 00 грн.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що визначений адвокатом Вельможко С.П. розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Так, складання та подання до суду клопотання про виклик свідків, зважаючи на предмет спору та обставини справи, є недоцільним у цій справі.

Складання та направлення заяви до Олександрівського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану не підтверджується матеріалами справи, оскільки відповідь надіслана на ім`я ОСОБА_2 , а відповідна заява та докази її надіслання адвокатом відсутні.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, апеляційний суд вважає, що ціна за її складання є завищеною, оскільки позов фактично містить лише посилання на норми права, а його складання не потребувало значного часу та пошуку відповідної судової практики.

Також завищеною є вартість складання клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки саме клопотання та акт виконаних робіт є необ`ємними та типовими, для їх складання не потрібно значного часу.

Вартість участі у судовому засіданні (навіть з урахуванням часу очікування) не відповідає складності справи.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, зважаючи на те, що відповідач визнав позов.

Ураховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2500, 00 грн.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, враховуючи необґрунтоване завищення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, зменшивши розмір стягнених з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу до 2500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року змінити в оскаржуваній частині, зменшивши розмір стягнених з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу до 2500, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова