Справа № 242/6619/21
Провадження № 2/242/243/22
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2022 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді - Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Навчально-виховного комплексу «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області про визнання протиправним та скасування наказу відповідача про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за період відсторонення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Навчально-виховного комплексу «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області про визнання протиправним та скасування наказу відповідача про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за період відсторонення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом відповідача № 39-К від 05 листопада 2021 року її відсторонено від роботи в зв`язку із відсутністю щеплення від COVID-19. Вважає даний наказ таким, що грубо порушує її право на працю та супутні соціальні права, гарантовані Конституцією України, оскільки він не відповідає нормам закону, а обов`язок щодо вищевказаного щеплення є незаконним.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати наказ відповідача про її відсторонення протиправним та скасувати його, а також сплатити суму середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи , надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи. приходить до наступних висновків.

Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 17 жовтня 1991 року, ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 18 січня 2018 року на посаді вчителя музичного мистецтва.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2021 року відповідачем виданий наказ № 39-К про відсторонення позивача від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати.

Частина 1 ст. 46 КЗпП України передбачає, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Так, працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності віднесені до переліку працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відповідно до наказу МОЗ України № 2153 від 04 жовтня 2021 року.

Разом з тим, згідно з резолюцією Парламентської асамблеї Ради Європи (ПАРЄ) від 27.01.21р. за № 2361 (2021)«Вакцини проти Covid-19: етичні, юридичні та практичні міркування»,та профільним законодавством України, щеплення проти СОVID-19 не є обов`язковим.

Так, зокрема, у даній резолюції ПАРЄ зазначено: «Вакцини проти СОVID-19: етичні, правові і практичні питання»: «Забезпечити, щоб громадяни були проінформовані про те, що вакцинація НЕ є обов`язковою і що ніхто не піддається політичному, соціальному чи іншого тиску з метою зробити собі вакцинацію, якщо вони не хочуть робити це самі» (ст. 7.3.1); «Гарантувати, що ніхто не піддаватиметься дискримінації за те, що він не був вакцинований, через можливі ризики для здоров`я або небажання пройти вакцинацію» (ст.7.3.2).

Окрім того, за змістом ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Таким чином, із системного аналізу даної норми випливає те, що відсторонення працівників в разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень відбувається тільки у порядку, встановленому ЗАКОНОМ, а не підзаконним актом, чи наказом керівника міністерства, підприємства чи організації тощо.

Даний висновок також кореспондується з тим, що , відповідно пункту 2статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами. Втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав.

Крім того, суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що роботодавцем при відстороненні позивача від роботи у зв`язку із відсутністю у нього щеплення проти COVID-19 дотримано вимог ч.6ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч.2ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо недопуску позивача до роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.

В той же час відповідач прийняв оскаржуваний наказ про відсторонення на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків тане засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Враховуючи викладене, прийняття відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, є порушенням законного права позивача на працю.

Крім того, згідно зі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до змісту ст.8 Закону України «Про захист персональних даних», особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.

Згідно зі ст.39-1 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

Як зазначено в спірному наказі позивача підставою про відсторонення є повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від 01 листопада 2021 року.

За змістом значеного повідомлення відповідач під загрозою відсторонення позивача від роботи без збереження оплати праці, тобто в примусовому порядку, вимагає від позивача надання персональної медичної інформації у вигляді документу, який підтверджує наявність щеплення від СОVID-19, або протипоказань до його застосування, що в сенсі вищезазначених норм Закону є неправомірним і не може бути підставою для відсторонення від роботи здорової людини.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що наказ відповідача є таким, що прийнятий в порушення вимог чинного законодавства України, а відтак є неправомірним та підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, період з 08 листопада 2021 року по день ухвалення рішення суду , тобто до 01 лютого 2022 року, є періодом незаконного відсторонення позивача від роботи.

Враховуючи ту обставину, що трудовим законодавством не врегульовано порядок відновлення права працівника у зв`язку з незаконним відстороненням та компенсації у зв`язку з цим втраченої частини заробітної плати, суд приходить до висновку, що в даному випадку є всі підстави для застосування аналогії закону та вирішити питання поновлення порушеного права та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відсторонення без збереження заробітної плати, застосовуючи порядок визначений в ст.235 КЗпП України.

Відповідно до змісту ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином у відповідності до зазначеної норми матеріального права, порушені права працівника незаконними діями роботодавця (звільнення, переведення, відсторонення тощо) підлягають захисту шляхом їх поновлення та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п.5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.1995, зі змінами, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи № 143 від 09 листолпада 2021 року, нарахована заробітна плата позивача за вересень та жовтень 2021 року становить 10 689,82 грн. ( із розрахунку 5 344,91+5344,91).

З урахуванням кількості робочих днів у вересні та жовтні 2021 року - 42, середньоденний заробіток позивача становить 254,51 ( виходячи з розрахунку 10 689,82/42).

Згідно з листом Мінсоцполітики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» від 12.08.2020 № 3501-06/219 кількість робочих днів за час відсторонення позивача в 2021 році з 08 листопада 2021 року по 31 грудня 2021 року становить : листопад 17 днів, грудень 22 дні.

Крім того, за період з 01 січня 2022 року по 01 лютого 2022 року кількість робочих днів становить 20 днів.

Загальна кількість робочих днів за час відсторонення позивача складає 59 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за час відсторонення позивача складає: 59 днів Х254,51 грн. = 15 016,09 грн.

Дана сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Крім того , частина 1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимоги в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись керуючись ст.ст.12,81,263-268, 274 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Навчально-виховного комплексу «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області про визнання протиправним та скасування наказу відповідача про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за період відсторонення - задовольнити.

Визнати наказ Навчально-виховного комплексу «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області № 39-К від 05 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи протиправним та скасувати його.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Навчально-виховному комплексі «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області на посаді вчителя музичного мистецтва.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі.

Стягнути з Навчально-виховного комплексу «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи за період з 08 листопада 2021 року по 01 лютого 2022 року в розмірі 15 016 ( п`ятнадцять тисяч шістнадцять) грн. 09 грн.

Сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Навчально-виховного комплексу «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 ( дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Навчально-виховний комплекс «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області, , Донецька область, Покровський район, с. Петрівка, вул. Центральна, 1.

Повний текст рішення складений 04 лютого 2022 року.

Суддя Н.О. Хацько