Справа № 2-1293/99
У Х В А Л А

01 лютого 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської обласної Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2022 року скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою, у якій просить суд визнати незаконною бездіяльність Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської обласної Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Покровський ВДВС) щодо не зняття арешту з майна боржника при закінченні виконавчого провадження; зобов`язати Покровський ВДВС зняти обтяження у вигляді арешту нерухомого майна належного ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги посилається на те, що 07.04.2000 рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу у справі № 2-5-2000 була задоволена позовна заява ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу 21680,00 грн. 07.07.2016 сума боргу за рішенням суду була сплачена у повному обсязі скаржницею. Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС від 12.07.2016 у зв`язку із сплатою боргу у повному обсязі, виконавче провадження було закінчено, припинено чинність арешту майна боржника. Проте, 31.05.2021 з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно скаржниця дізналася, що на все належне їй майно накладено обтяження № 13210336 у вигляді арешту на підставі постанови ВДВС Жовтневого району від 12.09.2000. Вважає, що у зв`язку з не зняттям арешту державним виконавцем порушується її право, яке може бути захищено лише у судовому порядку. Скаржник намагалася вирішити це питання шляхом звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, проте ухвалою суду від 15.09.2021 у відкритті провадження їй було відмовлено, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а тому вона звернулася із цією скаргою.

Ухвалою суду від 06.01.2022 прийнято до розгляду скаргу, призначено судовий розгляд на 19.01.2022.

19 січня 2022 року ухвалою суду відкладено розгляд скарги через відсутність відомостей про належне повідомлення Покровського ВДВС про дату, час та місце проведення судового засідання.

Скаржник ОСОБА_1 до суду не з`явилася, у наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити скаргу.

Представник Покровського ВДВС джо суду не з`явився, був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так, 07 квітня 2000 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21680,00 грн., а також держмито в дохід держави у сумі 1084,00 грн. Рішення набрало законної сили 18.04.2000 (а.с. 36-37, 74).

На виконання зазначеного рішення суду видані 2 виконавчі листи, які направлені до Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу в Дніпропетровській області (а.с. 48).

Ухвалою суду від 20.03.2013 за поданням державного виконавця Жовтневого ВДВС видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-5 від 07.04.2000 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 21 680,00 грн. (а.с. 53).

Ухвалою суду від 23.05.2016 задоволено аналогічне подання і видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-5 (а.с. 65).

Як вбачається з копії квитанції № 15929727 від 07.07.2016 ОСОБА_1 сплатила суму у розмірі 23947,45 грн. отримувачу Жовтневому відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу (а.с. 75).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Толстової В.С. виконавче провадження № 51574107 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5/2000, виданого 09.06.2016 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення боргу у сумі 21 680,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 закінчено у зв`язку з тим, що борг сплачено у повному обсязі (а.с. 76).

При цьому у вказаній постанові зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявний запис про обтяження № 13210336 (спеціальний розділ) у вигляді арешту усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , який внесений на підставі постанови, серія та номер: б-н, виданий 12.09.2000, видавник: ВДВС Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, архівний запис обятження № 62609-106 від 18.09.2000 (1794/127) (а.с. 77).

Відповідно до копії відповіді, наданої на звернення ОСОБА_1 щодо зняття арешту з її майна від 27.01.2022, Покровський ВДВС повідомляє, що станом на 27.01.2022 на виконанні у відділі не перебувають виконавчі документи відносно ОСОБА_1 , як боржника, що унеможливлює вжиття заходів стосовно скасування арешту накладеного на все нерухоме майно боржника.

Крім того, виконавчий комітет Криворізької міської ради Управління з питань реєстрації надав відповідь на озернення ОСОБА_1 , у якій зазначив, що заявниці необхідно звернутися з питань скасування арешту до відповідного відділу ДВС, яким здійснювалося примусове виконання, а також роз`яснено, що для державної реєстрації припинення обтяження на об`єкт нерухомого майна необхідно звернутися з відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили, до суб`єктів державної реєстрації в установленому законом порядку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до Конституції України та ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (який діяв на час закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), визначених цим Законом, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу (далі державні виконавці).

Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону передбачалося, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно виконавчого документу.

У разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Завершене виконавче провадження не можу бути розпочато знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини 1,2 статті 50 Закону).

Таким чином, суд дійшов висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження не вирішив питання про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , не зважаючи на виконання рішення суду у повному обсязі.

Зазначення у постанові про припинення чинності арешту не відповідає нормам Закону, наведеним вище, якими передбачено саме зняття арешту з майна боржника, про що необхідно зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження.

Також, на думку суду, на теперішній час через відсутність будь-яких виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 , виконання нею у повному обсязі рішення суду, з примусового виконання якого було накладено арешт на її майно, підстави для продовження обтяження на її майно, відсутні.

Водночас існування арешту на майно ОСОБА_1 порушує її конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю (ст. 41 Конституції України).

Окрім того, згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наявність чинного арешту усього майна ОСОБА_1 , накладеного багато років тому (понад 20 років) та не анульованого з моменту зникнення підстав для цього (понад 5 років) з вини посадових осіб органу державної влади, поза сумнівом, порушує її законні права та інтереси.

Отже, скарга в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо незняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.

Разом з тим, на думку суду, не можуть бути задоволені вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця скасувати арешти на майно та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна, виходячи з наступного.

Системний аналіз положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», зокрема приписів статей 13, 18, 37, 40, вказує на те, що посадові особи органу ДВС діють лише в рамках відкритих виконавчих проваджень, а повноваження державного виконавця як щодо накладення арешту на майно, так і щодо його скасування можуть бути реалізовані ним винятково під час здійснення виконавчого провадження.

Проте, як вбачається з матеріалів скарги, виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на майно ОСОБА_1 , завершено, а в силу вимог Закону, накладений органом ДВС арешт на майно боржника підлягає зняттю (скасуванню) саме в рамках виконавчого провадження.

Отже, покладення на державного виконавця обов`язку скасувати арешт на майно, накладений у виконавчому провадженні, яке завершене, унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення скарги в цій частині.

Разом з тим, суд зауважує, що законні права та інтереси ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася насамперед порушуються наявністю у відповідному реєстрі інформації про державну реєстрацію обтяжень, а саме арешту нерухомого майна - номер запису про обтяження 13210336.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 5 частини першої статті 2 цього Закону:

1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5) обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-VI державній реєстрації прав підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

При цьому необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Статтею 27 Закону № 1952-Х/І визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна: 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду: 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Отже, припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили, про припинення такого обтяження.

Таким чином, встановлені судом обставини справи дають суду підстави дійти висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів є прийняття судом рішення про скасування арешту на майно, з наступним поданням ухвали суду відповідному суб`єкту державної реєстрації для здійснення державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна у порядку, встановленому чинним законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Керуючись ст. ст. 4, 447, 451, 260, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської обласної Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Толстової В.С. щодо незняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 , неправомірною.

Скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 13210336, зареєстрований 06.09.2006, на підставі постанови, серія та номер: б-н, виданої 12.09.2000, видавник: ВДВС Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, архівний запис № 62609-106 від 18.09.2000 (1794/127) Дніпропетровська область, предмет обтяження: усе майно, особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 .

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено та підписано 01 лютого 2022 року.

Суддя О. В. Колочко