КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3560/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відновлення порушеного права шляхом повернення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 27 серпня 2021 року, стягнути 12 710, 50 грн з відповідача АТ КБ «Приватбанк» як безпідставно стягнуті грошові кошти, а також витрати на правову допомогу у розмірі 4200 грн та судовий збір у розмірі 908 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2006 році позивач оформив споживчий кредит на суму близько 1 357 грн під відсоткову ставку в АТ КБ «Приватбанк», а у лютому 2021 році - оформив та отримав банківську картку, з метою отримання нарахувань по заробітній платі. Починаючи з 18 березня 2021 року з будь-яких зарахувань на картку, видану АТ «Приватбанк», відраховувалися 50 %. З`ясовуючи підставу таких дій, позивач виявив, що банк нарахував йому борг у розмірі 47 700 грн з врахуванням відсотків, пені, штрафі за прострочення, за кредитом, взятим у 2006 році. Реструктурувати борг банк відмовився. Перевіряючи інформацію про суму боргу за кредитними зобов`язаннями у Реєстрі боржників на сайті банку, Єдиному реєстрі боржників та Автоматизованій системі виконавчого провадження, позивач виконавче провадження не виявив, тож він переконаний про неправомірність стягнень банком з його грошових надходжень. Також позивачем наголошено на тому, що він не надавав дозволу банку здійснювати вказане списання з його картки, відкритої для зарахування заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що в договорі, який укладено у лютому 2021 року між сторонами, відсутня умова щодо договірного списання коштів з його банківської картки на інші його рахунки, в тому числі на погашення заборгованості за кредитним договором від 2006 року. Наголошено, що матеріали справи не містять підтверджень, що самі ті Умови та правила, які долучені до матеріалів справи, розумів позивач та ознайомлювався та погоджувався із ними, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент укладання між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Доводами апеляційної скарги є також те, що витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та з Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку» не визнаються позивачем та не містять його підпису, а тому їх неможна розцінювати як частину договорів, укладених між сторонами, шляхом підписання відповідних заяв.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ КБ «Приватбанк» - Каракоця О.Р., відповідно до якого вказано, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

У вказаному відзиві зазначено, що позивач не заперечує, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг в «Приватбанку». Представник Каракоця О.Р. вказує, що відповідно до положень п.2.1.1.3.1. вказаних Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку» клієнт доручає банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором (здійснювати договірне списання).

Таким чином, представник банку вважає, що між банком та позивачем виникли договірні відносини та згідно укладених договорів було визначено договірне списання з усіх рахунків позивача в рахунок погашення кредиту. Таким чином, списання відбулося згідно умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 , з метою отримання кредитних коштів 15 березня 2006 року підписав із ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, при підписанні якого доручив банку здійснювати погашення заборгованості з його рахунку № НОМЕР_1 за кредитом у передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку, відкритому у банку, а також погодився на сплату 6, 00 % щомісяця у разі порушення ним своїх зобов`язань перед банком за неповернення кредитних коштів. Отже при відкритті поточного рахунку / картки № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) за договором SAMDNWFC1 від 01 лютого 2021 року банк виконав договірне списання, що сторони передбачили у кредитному договорі від 15 березня 2006 року, щоб погасити заборгованість, обліковану на рахунку № НОМЕР_1 .

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2006 року ОСОБА_1 оформив у ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», споживчий кредит з метою придбання у СПД ОСОБА_3 за кредитні кошти банку два мобільні телефони, загальною вартістю 1 394 грн, на умовах строковості, зворотності і платності. Так, ОСОБА_1 просив надати йому строковий кредит у розмірі 1 357, 20 грн строком на 12 місяців, відсоткова ставка - 2, 09 % на місяць, з метою купівлі ТНС та сплати комісії банку та компанії. Для повного розрахунку за товар і сплати комісії банку та ТОВ «ПриватКредит» за консультативні послуги, банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 1 357, 20 грн на строк 12 місяць по 15 березня 2007 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2, 09 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника по поверхню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця у період сплати, за який приймається період з 15 по 22 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 129, 28 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Для виконання зобов`язань банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, № НОМЕР_1 (а.с.39).

Відповідно до кредитного договору на споживчі цілі, позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, комісію відповідно до заяви та Умов, а також позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти у день надання у сумі 1 044, 00 грн - на поточний рахунок підприємства ТСМ СПД ОСОБА_3 .

Як вбачається із кредитного договору від 15 березня 2006 року, позичальник ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, погодився, що заява разом із запропонованими ПриватБанк Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, а, крім того, зобов`язався про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 днів від моменту їх виникнення.

Відповідно до наданих Банком виписок по картці / рахунку ОСОБА_1 , автоматичне погашення простроченої заборгованості здійснюється за рахунком НОМЕР_4 (а.с.12-14).

З матеріалів справи також вбачається, що 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на виконання якої банком відкрито поточний рахунок / картку для виплат у гривні № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) за договором SAMDNWFC1 від 01 лютого 2021 року (а.с.15, 40).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційним судом було встановлено та не заперечується сторонами, що в 2006 році ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на придбання мобільних телефонів, а в подальшому ОСОБА_1 звернувся до банку з метою оформлення картки для виплат (заробітної картки).

Із наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що банк здійснював автоматичне списання грошових коштів за період з 19 березня 2021 року по 19 серпня 2021 року з рахунку картки для виплат для погашення заборгованості за наданим кредитом на загальну суму 12 710,50 грн (а.с.89-92).

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді права Банку щодо можливості списання грошових коштів з рахунку позивача без його згоди, матеріали справи не містять, як і не містять згоди позивача на списання таких коштів чи рішення суду про їх стягнення.

Посилання банку на те, що ОСОБА_1 підписав Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, де, зокрема, міститься положення п.2.1.1.3.1. про договірне списання коштів, апеляційним судом сприймається критично з огляду на наступне.

Так, АТ КБ «Приватбанк» разом із відзивом на позовну заяву було надано анкету-заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 01 лютого 2021 року, а також інформацію про типи кредитного продукту від 01 лютого 2021 року та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які підписані сторонами також 01 лютого 2021 року (а.с.40-74).

Відповідно до положень п.2.1.1.3.1. Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» зазначено, зокрема, що у разі якщо у клієнта повністю використаний кредитний ліміт та/або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором, доручення клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується. - крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1., погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; При цьому, якщо до 25 числа (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, клієнт самостійно не здійснить платіж в готівковій або безготівковій формі у розмірі мінімального платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, клієнт доручає банку при настання термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку, та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором (здійснювати договірне списання).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що вказані Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» були підписані ОСОБА_1 лише 01 лютого 2021 року, а тому й стосуються тих правовідносин, які виникли саме 01 лютого 2021 року та можуть застосовуватись до рахунків, які клієнт відкриє в майбутньому.

Доказів того, що позивач по справі в 2006 році надав згоду здійснювати договірне списання коштів з одного його рахунку для погашення кредиту по іншому рахунку, матеріали справи не містять.

Таким чином, наявні підстави вважати, що кошти у сумі 12 710,50 грн були списані банком з карткового рахунку позивача № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) за договором SAMDNWFC1 від 01 лютого 2021 року, безпідставно, а відтак, виходячи з приписів ст. 1073 ЦК України, банк повинен зарахувати відповідну суму на рахунок позивача.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то апеляційний суд керується наступним.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС у справі № 306/1198/17 від 08 квітня 2020 року.

Так, в позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що він звернувся до юридичної компанії за кваліфікованою правовою допомогою, за що ним було сплачено 4 200 грн.

Однак, дослідивши матеріали справи апеляційним судом було встановлено, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог щодо понесення витрат на правову допомогу. Всі документи, які були подані від імені позивача були підписані самим позивачем. Матеріали справи не містять відомостей, що позивач по справі дійсно користувався правовою допомогою і ним було сплачено грошові кошти у розмірі 4 200 грн за вказані послуги.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року не можна вважати законним та обґрунтованим й останнє підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908 грн, а за подачу апеляційної скарги 1 362 грн, що разом становить 2270 грн, то суд апеляційної інстанції стягує вказану суму судового збору з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 15, 16, 1066, 1067 ЦК України, ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) безпідставно списані кошти у розмірі 12 710,50 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв