ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
02 лютого 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участю секретаря Омельчук С.А.,Погребняк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишова Олена Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,-
28.04.2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бубенок В.Г. звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина брата ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Брат позивача - ОСОБА_4 помер раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Позивачем була подана заява про прийняття спадщини так, як остання проживала зі спадкодавцем з 1978 року до часу відкриття спадщини в будинку АДРЕСА_1 , який входить до складу спадкового майна (був побудований за рахунок коштів позивача). З 1978 року по 2003 рік позивач проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з матір`ю ОСОБА_5 , братом ОСОБА_4 та дружиною брата (невісткою) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира АДРЕСА_3 була отримана батьками ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_6 (брат позивача) від держави. Після одруження ОСОБА_6 його дружину, ОСОБА_3 (спадкодавець), було прописано у вищевказаній квартирі. 13.06.2003 року вищевказана квартира була приватизована на всіх членів сім`ї, які були прописані (зареєстровані) у даній квартирі, а саме ОСОБА_7 (позивач), ОСОБА_3 (спадкодавець), ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 26.08.2003 року вищезазначена квартира була продана.
Брат позивача, ОСОБА_4 , з дружиною, ОСОБА_3 , отримавши зі спадкодавцем частину коштів від продажу квартири переїхали жити у будинок, який залишився ОСОБА_3 у спадщину після смерті її матері, у АДРЕСА_1 .
01.01.2007 року в вищезазначеному будинку сталась пожежа, внаслідок якої він був повністю знищений. Таким чином, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності на будинок АДРЕСА_1 було припинено.
У 2008 році, в іншому місці, на даному подвір`ї було побудовано новий будинок, а залишки знищеного пожежею будинку було знесено. Новий будинок було побудовано на власні кошти позивача, так як всі заощадження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які знаходились у будинку, були знищені внаслідок пожежі, а інших заощаджень у них не було, дохід був невеликий і його вистачало лише на проживання.
Так, як позивач проживала в будинку за вищевказаною адресою разом з сім`єю ОСОБА_9 , вона повністю взяла на себе фінансування будівництва нового будинку, так як мала гарний дохід та заощадження від продажу квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 .
Після смерті брата, позивач продовжувала проживати разом з ОСОБА_3 в новозбудованому будинку, допомагала вести спільне господарство, утримувати будинок. Власних дітей у ОСОБА_3 не було. З самого народження позивача і до самої смерті ОСОБА_3 остання відносилась до позивача як до власної дитини. З дитинства займалась її вихованням, допомагала у всьому, а коли вийшла на пенсію, позивач зі свого боку допомагала ОСОБА_3 у всьому, надавала кошти, повністю покривала всі витрати на утримання будинку, в якому проживали разом та вели спільний побут, повністю взяла на себе витрати по газифікації будинку. Після смерті батьків спадкодавця та позивача, а також брата позивача (чоловіка спадкодавця), вони стали найріднішими людьми та у всьому підтримували один одного.
На підставі викладеного, позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю з 1978 року до 13.03.2020 ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Ухвалою від 14 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 16 червня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бубенок В.Г. про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалами від 31 серпня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мельник Т.О. про витребування доказів - задоволені.

Ухвалою від 31 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав частково, в судовому засіданні 02.02.2022 подав заяву про відмову від частини позовних вимог-відмовився від вимоги про встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_3 та просив задовольнити позовну вимогу про визнання права власності за ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати. Зазначив, що має намір протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі подати детальний опис виконаних адвокатом робіт.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без її участі та надала матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_10 .

Ухвалою суду 02.02.2022 за результатами розгляду заяви представника позивача, постановлено провадження в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишова Олена Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності закрити у звязку з відмовою від частини позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина брата позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Брат позивача - ОСОБА_11 , помер раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Позивачем була подана заява про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу.

Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки провадження в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю в даній цивільній справі закрито у звязку з відмовою від частини позовних вимог, суд, з урахуванням вимог процесуального закону, вбачає доцільність в наданні судом оцінки доказів, наданих сторонами, лише в частині позовної вимоги про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Так, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, в тому числі і на будинок АДРЕСА_1 .

25.06.2020 приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Чернишовою О.А. відкрито спадкову справу № 57/2020 (а.с.134-238) за заявою ОСОБА_2 (а.с.139).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, за життя спадкодавець була власником двох земельних ділянок з кадастровими номерами : 03:002:0094 та : 03:002:0095 за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1000га та 0, 0139 га на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку від 05.08.2005 року (а.с.178-179) та самовільно побудованого житлового будинку за цією ж адресою.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ст..1266 ЦК України є її двоюрідна сестра ОСОБА_2 , мати якої ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.235).

Отже, відповідач по справі ОСОБА_2 відповідно до ст.1263 ЦК України є спадкоємицею третьої черги за законом, після смерті ОСОБА_3 .

Зазначений факт не заперечувався представником позивача.

Як вбачається з довідки Фастівського БТІ від 15.02.2021, що міститься в матеріалах спадкової справи (а.с.170) , згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 року старий будинок АДРЕСА_5 зареєстровано на ім.»я ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва про праву на спадшину за законом, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 26.10.202, р.1820 (а.с.237).

На момент проведення поточної технічної інвентаризації, 13.01.2010, техніком з інвентаризації нерухомого майна, було виявлено, що будинок знесений і на земельній ділянці збудований новий житловий будинок без дозвільних документів, загальною площею 50.3 кв.м, житловою 25 кв.м. (а.с.170).

Довідкою, що видана ОСОБА_13 від 02.11.2020 № 596, Фастівським районним сектором ГУ ДСНС України у Київській області, зазначено, що 01.01.2007 року дійсно сталася пожежа в житловому будинку за адресою АДРЕСА_6 . В наслідок пожежі вогнем та високою температурою знищено та пошкоджено покриття та перекриття будинку, внутрішнє оздоблення та стіни. (а.с.13).

З довідки № 322 від 05.10.2020 Фастівського БТІ вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 по праву приватної власності був зареєстрований на ім.»я ОСОБА_3 . Потім ОСОБА_3 знесла цей старий будинок і на даному подвір`ї самовільно побудувала новий будинок. Право власності на новий будинок не оформлювалося. (а.с.14).

Представник позивача стверджує, що позивач ОСОБА_1 , яка теж подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , проживала зі спадкодавцем з 1978 року до часу відкриття спадщини в будинку АДРЕСА_1 ), який входить до складу спадкового майна та був побудований за рахунок коштів позивача (від вимоги про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем, позивач відмовилась і відмова прийнята судом).

Позивач, звертаючись до суду із позовом, може скористатись конкретним способом захисту свого порушеного права, який визначений ст.16 ЦК, або договором чи спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

В даному випадку, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав на підставі ст..331 ЦК України.

Згідно із ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності може виникати за первісними і похідними підставами. За первісними підставами право власності на житловий будинок виникає вперше або незалежно від волі попередніх власників: новостворене майно (ст.331 ЦК), переробка речі (ст.332 ЦК), безхазяйна річ (ст.335 ЦК), набувальна давність (ст.344 ЦК), набуття права власності в разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (ст.345 ЦК), реквізиція (ст.353 ЦК), конфіскація (ст.354 ЦК).

За похідними підставами право власності на житловий будинок виникає за волею попереднього власника (цивільні правочини, спадкування за законом і за заповітом). Практичне значення такого поділу полягає в тому, що за похідних підстав виникнення права власності на житловий будинок завжди потрібно враховувати можливість існування прав на це майно інших осіб невласників (наприклад, орендаря, заставодержателя, суб`єкта іншого обмеженого речового права).

Отже, з урахуванням позиції представника позивача, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на будинок (самовільно побудований ОСОБА_3 ) з первісної підстави визнання права власності на новостворене майно.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 , на даний час, є власником спадкових земельних ділянок на адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини та аналізуючи подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що, в даному випадку, позивач неправильно обрав спосіб захисту своїх прав. Позивач ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду на підставі ст..331 ЦК України, яка не застосовується до цих правовідносин, оскільки зазначена стаття захищає порушене право власника майна.

Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 376 Цивільного кодексу України право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно переходить у порядку спадкування.

Відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, у разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва. У разі визнання судом права власності на самочинно зведену будівлю за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій ця будівля розміщена, до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. Також до спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов`язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану, відповідно до норм статті 376 Цивільного кодексу України.

Отже, оскільки саме відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем третьої черги за законом та є власником земельної ділянки за адресою спадкового будинку, то саме вона має право отримати право власності на спадковий самовільно побудований будинок (обладнання, будівельні матеріали), який не зданий в експлуатацію.

В судовому засіданні було допитано ряд свідків, які були заявлені сторонами.

Свідки сторони позивача ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , повідомили суду, що ОСОБА_1 проживала по АДРЕСА_6 разом зі своїм братом та його дружиною ОСОБА_3 , постійно допомагала продуктами харчування, бо часто бачили її поруч з продуктовим магазином, а останні періодично вживали алкогольні напої, ніде не працювали, а ОСОБА_18 постійно мала джерело доходу, кошти після продажу квартир, здійснювала газифікацію ново побудованого будинку та після смерті брата у 2010 році, якого поховала за власні кошти, до смерті сестри брата ОСОБА_3 доглядала її, купувала ліки і допомагала по господарству.

Свідок ОСОБА_19 суду повідомила, що знає ОСОБА_18 з 2000 року, на той час вона проживала в АДРЕСА_7 , потім вона разом з братом та його дружино ОСОБА_20 переїхали до АДРЕСА_6 , який у 2007 році згорів. У 2008 році ОСОБА_21 звернулась з проханням допомогти фінансово позичити кошти, шоб побудувати новий будинок.

Суд, критично ставиться до показів зазначених свідків, оскільки їх свідчення фактично зводились до підтвердження обставин щодо місця проживання позивача після смерті її брата ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_3 , а також зазначення обставин, які свідчать, що позивач фінансувала будівництво нового будинку по АДРЕСА_1 , після пожежі, яка відбулась 01.01.2007 року.

Допитаний свідок сторони відповідача ОСОБА_22 суду повідомив, що є сусідом покійних ОСОБА_9 та Кривінської. Він, приблизно в той же час, будував власний будинок, проте, хто будував будинок поруч він не знає, оскільки окрім ОСОБА_23 і ОСОБА_24 нікого більше не бачив на їх подвір`ї. Періодично до них приїздив чоловік на ім.»я ОСОБА_25 зі своєю родиною, щось святкували, а потім хоронили ОСОБА_18 і встановлювали пам`ятники на кладовищі.

Допитаний свідок сторони відповідача ОСОБА_26 суду повідомив, що є зятем ОСОБА_2 . Був знайомий з ОСОБА_27 з 1997 року, по два-три рази на рік з родиною приїздив до ОСОБА_18 . Після смерті брата ОСОБА_28 , його сестра ОСОБА_29 в м.Фастові не жила. За могилою ОСОБА_30 доглядала ОСОБА_31 , в будинку були лише речі ОСОБА_18 і ОСОБА_23 . В 2007 році пожежі не було, був вибух газу, чим було пошкоджено кут печі, а через два місяці після цієї події, він з родиною приїздив і залишались там на ніч. Свідок також зазначив, що допомагав ОСОБА_23 і ОСОБА_24 у будівництві нового будинку він разом з сином та наймали робітників, оскільки свідок і сам працює у будівництві.

Зазначені покази цих свідків, на думку суду, теж не доводять того, хто саме побудував новий будинок по АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В даному спорі, у розумінні ст..77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлену позивачем вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на новостворений будинок, проте, показання свідків, допитаних під час судового розгляду, жодних чином не підтверджують заявлену позовну вимогу, не містять жодної інформації щодо предмету доказування, не стосуються предмету доказування, у зв`язку з чим покази свідків є неналежним доказом, а суд не бере їх до розгляду.

Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв важливу постанову (справа № 917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що безпідставність даного позову, оскільки позивач неправильно обрав спосіб захисту своїх прав, звернувшись із позовом до суду на підставі ст..331 ЦК України, яка не застосовується до цих правовідносин.

Керуючись ст. 10-13,76-81,263-265,268 ЦПК України, ст.. 328,331,376,1263 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишова Олена Анатоліївна в частині позовної вимоги про визнання права власності на будинок залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 14.02.2022.

Суддя Л.М.Ковалевська