ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №504/2388/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/813/987/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Доброва П.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до Комінтернівського об`єднання громадського харчування Комінтернівської райспоживспілки (далі- Комінтернівське ОГХ) про визнання нікчемною (недійсною) угоду про розірвання договору оренди.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 квітня 2006 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір оренди кафе-бару «Лад» за адресою: АДРЕСА_1 строком на 5 років.

Вказував, що 11 квітня 2011 року ними підписана додаткова угода №1 до договору оренди від 11 квітня 2006 року про розірвання договірних відносин з 12 квітня 2011 року.

Посилаючись на те, що згідно ст.654 ЦК України розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, що відповідно до ст.220 ЦК України недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, ОСОБА_1 просив задовольнити його позов (т.1а.с.1-11,159-166, 185 т.2 а.с.57).

Представник відповідача позовні вимоги не визнав за їх безпідставністю і необґрунтованістю та подав заяву про застосування позовної давності (т.1а.с.34-39,40-42).

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено нікчемність додаткової угоди від 11 квітня 2011 року до договору оренди об`єкту нерухомості від 11 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що при укладені додаткової угоди від 11 квітня 2011 року до договору оренди об`єкту нерухомості від 11 квітня 2006 року сторонами не дотримано вимоги ст.654 ЦК України щодо її нотаріального посвідчення, а тому, відповідно до ст.220 ЦК України, вона є нікчемною. Суд також дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин; що укладений між сторонами договір оренди нерухомого майна від 11 квітня 2006 року припинився з 12 квітня 2011 року (т.2а.с.59-61).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року, яким встановлено факт, що укладений 11 квітня 2006 року договір оренди кафе-бару «Лад» припинився без додаткової угоди; визнати розірвання договору оренди, укладеного 11 квітня 2006 року недійсним та постановити окрему ухвалу на адресу суду, який правильно не вирішив питання юрисдикції та визначення підсудності у справі.

Зокрема, апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що висновок суду у мотивувальній частині рішення про те, що договір оренди від 11 квітня 2006 року є припиненим з 12 квітня 2011 року є помилковим; що 12 квітня 2011 року між сторонами дійсно підписаний новий договір оренди кафе - бару «Лад» з тих самих підстав, але на інших, вкрай невигідних для нього умовах, що не відповідає вимогам при укладанні договорів такого характеру (т.2а.с.64-74).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити її без задоволення, рішення суду без змін (т.2а.с.161-172).

У запереченнях на відзив ОСОБА_1 просить задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі, поклавши судові витрати на відповідача (т.2а.с.195-202).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката Черненка М.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним вийти за межі доводів і вимог апеляційної скарги,скасувати рішення суду в повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову в позові з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи, які передували зверненню ОСОБА_1 до суду з даним позовом

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 грудня 2005 року власником будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене право власності зареєстровано Комінтернівським РБТІ 02 лютого 2006 року, номер витягу 9737094 від 02 лютого 2006 року, реєстраційний номер 13737653 (т.1а.с.42-43).

11 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди об`єкту нерухомості - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Договір посвідчено 11 квітня 2006 року державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області Фьодоровим Є.А., за реєстром №1133 (т.2а.с.75).

Пунктом 8.1 договору встановлено, що він діє протягом 5-ти років з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об`єкту в оренду.

Згідно акту прийому-передачі від 21 грудня 2005 року, підписаному сторонами, об`єкт передано в оренду (т.2а.с.76).

11 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в простій письмовій формі укладено додаткову угоду №1 до договору оренди об`єкту нерухомості від 11 квітня 2006 року, згідно якої сторони дійшли згоди про розірвання договору з 12 квітня 2011 року із складанням акту приймання передачі з оренди (т.1а.с.20).

У той же день, 11 квітня 2011 року, сторони підписали акт приймання-передачі об`єкта нерухомості в оренду (т.1а.с.236).

12 квітня 2011 року між між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено новий договір оренди об`єкта нерухомості №11 згідно якого вказане вище кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » передано в оренду з 12 квітня 2011 року по 12 квітня 2013 року включно (т.1а.с.167-173).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року у цивільній справі №504/3362/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом зобов`язання повернути займане приміщення, стягнення втраченої вигоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комінтернівського ОГХ про позбавлення права на користування та розпорядження майном, визнання договору оренди від 12 квітня 2011 року недійсним, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто Комінтернівському ОГХ перешкоди у користуванні та розпорядженні будівлею кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано фізичну особу ОСОБА_1 звільнити займане ним приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В решті позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до Комінтернівського ОГХ про позбавлення права на користування та розпорядження майном, про визнання договору оренди від 12 квітня 2011 року недійсним відмовлено (т.2а.с.120-121).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року, яка була подана без клопотання про поновлення строку на оскарження, залишена без руху для усунення вказаного недоліку (т.3а.с.131-132).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року, оскільки встановлено, що копію ухвали апеляційного суду апелянт отримав 11 грудня 2014 року проте недоліки своєї скарги не усунув (т.3а.с.134-135).

Своїм правом оскаржити в касаційному порядку вказану ухвалу ОСОБА_1 не скористався, а тому рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року у цивільній справі №504/3362/13 є таким, що набрало законної сили.

Встановлені судом факти, пов`язані із поданням ОСОБА_1 даного позову

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комінтернівського ОГХ про визнання розірвання договору оренди, укладеного між сторонами 11 квітня 2006 року, недійсним та зобов`язання відповідача виконати свої договірні обов`язки відповідно до даного договору (т.1а.с.1-11).

11 липня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про залишення без розгляду позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виконати зобов`язання за договором (т.1а.с.185).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Комінтернівський ОГХ виконати зобов`язання за договором залишено без розгляду (т.2а.с.57).

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену заяву, в якій просив угоду про розірвання договору оренди від 11 квітня 2011 року визнати нікчемною (недійсною) т.2а.с.159-162.

У зв`язку зі зміною адміністративно-територіального поділу Одеської області на підставі постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, Комінтернівське об`єднання громадського харчування Комінтернівської райспоживспілки змінило назву на Лиманське об`єднання громадського харчування Лиманської райспоживспілки.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Згідно з вимогами ст.215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Встановлено, що ОСОБА_1 , який вважав себе потерпілим від правопорушень, допущених відповідачем, остаточно заявив лише одну позовну вимогу до Комінтернівського ОГХ, а саме: про визнання нікчемною (недійсною) укладену сторонами 11 квітня 2011 року додаткову угоду №1 до договору оренди від 11 квітня 2006 року про розірвання даного договору.

Помилково задовольняючи вимогу про встановлення нікчемним правочину, яка підлягала розгляду в разі наявності відповідного спору, про що буде викладено нижче, суд першої інстанції дійшов також помилкового висновку в резолютивній частині рішення про відмову у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, після прийняття судом першої інстанції ухвали від 12 грудня 2018 року про залишення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Комінтернівський ОГХ виконати зобов`язання за договором без розгляду, спору між сторонами не існувало. Крім того, у мотивувальній частині свого рішення суд першої інстанції не навів підстави для відмови у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 .

Повертаючись до єдиної позовної вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає, що визнання визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

У цій справі позивач, як сторона правочину, стверджує, що нікчемною є угода про розірвання договору оренди. Наслідком такої нікчемності є чинність договору оренди кафе «Лад».

Отже, спір фактично стосується наявності чи відсутності права оренди у позивача ОСОБА_1 . За таких умов належним способом захисту інтересів позивача є визнання права оренди за договором від 11 квітня 2006 року (п.1ч.2ст.16 ЦК України). Водночас позивач відповідну позовну вимогу не пред`являв.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним нікчемного договору не може бути задоволена, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту. Тому апеляційний суд не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо нікчемності спірного договору, не підтверджує і не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Аналогічний висновок щодо неналежного способу захисту міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Згідно з ч.4 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Зазначене право, в інтересах законності, надає можливість суду апеляційної інстанції розглянути справу відносно осіб, які не оскаржили рішення суду. При цьому апеляційний суд, обгрунтовуючи вихід за межі апеляційної скарги, виходить з того, що інтерес держави в дотриманні законності ухвалених судових рішень очевидний, адже неправосудні рішення можуть не захистити права, свободи та інтереси учасників процесу, або ж положення сторони може погіршитися порівняно з тим положенням, яке існувало до ухваленого рішення, а також для забезпечення єдності судової практики.

Оскільки у даній справі порушені норми матеріального та процесуального права, які не передбачають звернення до суду з позовом про визнання недійсним нікчемного договору, тобто застосування неналежного способу захисту, який задоволено судом першої інстанції, незаконне рішення не може залишатися в силі, навіть якщо воно не оскаржено відповідачем.

Доводи ОСОБА_1 про те, що даний спір повинен бути розглянутий у порядку господарського судочинства не заслуговують на увагу, оскільки позивач, який сам виявив бажання звернутися до суду загальної юрисдикції з відповідним позовом, не надав жодних доказів того, що він є фізичною особою підприємцем. За таких обставин відсутні й правові підстави для постановлення окремої ухвали на адресу суду першої інстанції, який, на думку апелянта, неправильно вирішив питання юрисдикції та визначення підсудності у справі.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до Лиманського об`єднання громадського харчування Лиманської райспоживспілки про визнання нікчемною (недійсною) угоду про розірвання договору оренди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді: