Справа №475/575/20 Головуючий суду першої інстанції Єгорова Н. І.
Провадження №22-ц/812/325/22 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О. С.,

за участі представника позивача Сіхарулідзе Д. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2021 року, ухвалене об 11 год 13 хв під головуванням судді Єгорової Н. І. в приміщенні суду в смт Доманівка Миколаївської області, повний текст якого складено 09 грудня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства СЕТАМ, Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Доманівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , про визнання електронних торгів недійсними,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 подала до суду зазначений позов, який в подальшому уточнювала та обґрунтовувала наступним.

Між нею та акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк (далі АТ КБ «Приватбанк» або Банк) було укладено дві кредитні угоди: 11 квітня 2006 року на суму 5000 грн та 31 січня 2008 року №5МЮ/2008 на суму 10 000 доларів США.

З метою виконання останньої угоди було укладено договір іпотеки, де предметом виступило нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2010 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2014 року з позивача на користь Банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 11.04.2006 в сумі 19 626 грн та судовий збір в сумі 229,40 грн.

19 жовтня 2016 року Доманівським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі Доманівський ВДВС) відкрито виконавче провадження №52679999 з виконання рішення суду від 10.01.2014.

28 березня 2017 року на підставі заяви Банку приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором від 31.01.2008 в сумі 1 384 709,86 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису 18 травня 2017 року відкрито виконавче провадження №53967311, в межах якого виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, в тому числі й приміщення магазину по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 серпня 2017 року стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса було зупинено, а заочним рішенням того ж суду від 13 грудня 2017 року виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню.

09 січня 2018 року позивачем було подано до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 10.01.2014 про стягнення кредитних зобов`язань за кредитним договором від 11.04.2006 у сумі 19 626 грн.

20 лютого 2018 року суд скасував вказане рішення і призначив справу до розгляду, під час якого 26 червня 2018 року постановив ухвалу про закриття провадження у справі через відсутність спору.

Незважаючи на вищезазначені судові рішення 09 січня 2018 року відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, переможцем яких став ОСОБА_2 .

Позивач вказувала, що звернення стягнення на належний їй магазин відбулося в межах виконавчого провадження №52679999 щодо стягнення заборгованості в сумі 19 626,23 грн.

Разом з тим, іпотечних договорів щодо забезпечення виконання зобов`язань щодо договору від 11 квітня 2006 року нею не укладалося, а тому реалізація належного їй магазину відбулася безпідставно.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсними та скасувати електронні торги з реалізації лоту №254053, а саме приміщення магазину по АДРЕСА_1 .

ДП «СЕТАМ» проти задоволення позову заперечувало, посилаючись на дотримання процедур з реалізації майна. Крім того, відповідачем вказано на те, що позивач звернулася до суду із пропуском позовної давності, вказаної у Законі України «Про іпотеку», що є ще однією підставою для відмови у задоволенні позову.

АТ КБ «Приватбанк» також заперечувало проти позовних вимог ОСОБА_1 , вказуючи на те, що торги були проведені на законній підставі. Також зазначало, що закриття судом провадження по справі щодо стягнення з неї кредитної заборгованості за договором за 2006 рік було пов`язане не з відсутністю у неї заборгованості за договором внаслідок безпідставності, а у зв`язку з тим, що внаслідок реалізації майна з торгів, заборгованість було погашено. Торги були проведені до скасування заочного рішення суду про стягнення заборгованості. Крім того, Банком наголошено на тому, що державним виконавцем не було перевищено повноважень у частині продажу предмета іпотеки, оскільки іпотекодержатель АТ КБ «Приватбанк» не оспорює вказані позивачем дії державного виконавця, а права позивача як іпотекодавця не порушуються. Позивач, на думку Банку, не навела жодних підстав порушення порядку проведення торгів.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що для визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити наявність порушення процедури їх проведення, чи вплинули ці порушення на результати торгів і чи мало місце порушення прав позивача. Оскільки позивачем зазначеного доведено не було, підстави для задоволення її позову відсутні. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 відтворює зміст заявлених нею позовних вимог.

Відповідачем АТ КБ «Приватбанк» та третьою особою ОСОБА_2 через представників подано відзиви на апеляційну скаргу, у яких ними наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на суму 5000 грн строком на 364 календарних дня.

У зв`язку з невиконанням умов договору з ОСОБА_5 на користь Банку на підставі рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2014 року стягнуто заборгованість у сумі 19 626,23 грн та судовий збір у сумі 229,40 грн.

19 лютого 2014 року судом видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №52679999.

31 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №5МЮ/2008, за умовами якого позивач отримала 10 000 доларів США зі сплатою 15 відсотків річних, а у разі прострочення платежів 32 відсотків річних, строком до 31 серпня 2018 року (а.с.11-14).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором того ж дня між Банком та позивачем укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку Банку нежитлове приміщення магазину загальною площею 69,3 кв.м по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2010 року в рахунок погашення перед Банком заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 10 192,86 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки по АДРЕСА_1 , шляхом продажу банком вказаного майна будь-якій особі-покупцю з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» усіх прав продавця.

28 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. було вчинено виконавчий напис №2692, за яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь Банку, заборгованість за кредитним договором №5МЮ/2008 від 31 січня 2008 року у загальному розмірі 50 863,40 доларів США, що еквівалентно 1 381 709,86 грн.

18 травня 2017 року державним виконавцем Доманівського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53967311 на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса.

06 червня 2017 року постановою державного виконавця Доманівського ВДВС в межах здійснення виконавчого провадження №5396731 проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_5 , а саме нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_1 .

04 липня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна ринкова вартість вищезазначеного магазину станом на 10 липня 2017 року становила 51 300 грн (а.с.102). Про вказану вартість позивача було повідомлено 29.09.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.98).

28 серпня 2017 року державним виконавцем Доманівського ВДВС винесено постанову про зупинення дій на підставі ухвали суду про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 22.08.2017.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2692 від 28.03.2017.

25 вересня 2017 року АТ КБ «Приватбанк» надав письмову згоду звернути стягнення на предмет іпотеки по АДРЕСА_1 для погашення ОСОБА_5 кредитної заборгованості у сумі 19 626,23 грн (а.с.92).

24 жовтня 2017 року Доманівський ВДВС надіслав до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна по вищевказаній адресі.

Згідно з довідкою цього відділу стосовно ОСОБА_5 виконувалося зведене виконавче провадження №54718949, яке включало в себе виконавче провадження №52679999 про стягнення з позивача 19 626,23 грн на користь АТ КБ «Приватбанк».

09 січня 2018 року були проведені електронні торги, за результатами яких ОСОБА_2 придбав нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 за 41 040 грн, про що свідчить акт про реалізацію предмета іпотеки від 18.01.2018 (а.с.28-29).

30 січня 2018 року виконавче провадження №52679999 про стягнення з позивача на користь АТ КБ «Приватбанк» 19 626,23 грн кредитної заборгованості було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду згідно з платіжним дорученням №114 від 25.01.2018.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2018 року було скасоване заочне рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ КБ «Приватбанк» 19 626,23 грн кредитної заборгованості. Справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

26 червня 2018 року суд постановив ухвалу про закриття провадження у справі через відсутність предмету спору, оскільки заборгованість погашена в рамках виконавчого провадження, про що свідчить постанова від 30.01.2018.

Дані про оскарження позивачем вказаної ухвали у матеріалах справи відсутні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 48, 51, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З аналізу вказаних статей можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Згідно з вимогами ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

Норми вказаного Закону допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Сукупність цих обставин позивачем під час розгляду справи не доведено, зокрема не надано належних і допустимих доказів, що зазначені нею порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення її прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів.

Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Дії державного виконавця, вчинені у виконавчому проваджені, боржником не оскаржувалися.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 є правильним.

Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, у мотивувальній частині рішення зазначив відповідні норми цивільного законодавства, навів їх зміст, дав оцінку наданим сторонами доказам.

Апеляційний суд, погоджуючись з цими висновками суду першої інстанції, вважає недоцільним повторне наведення обґрунтувань на спростування доводів апеляційної скарги, які вже були оцінені судом. Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що хоча пункт перший статті 6 Конвенції і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням її прав і законних інтересів.

Посилання позивача на те, що предмет іпотеки не міг бути реалізований на виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, який не був забезпечений іпотекою, є хибним.

Як було викладено вище, норми Закону України «Про іпотеку» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. АТ КБ «Приватбанк» було надано письмову згоду на звернення стягнення на заставлене майно боржника для виконання рішення суду про стягнення з позивача на його користь кредитної заборгованості у сумі 19 626,23 грн.

Отже, виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.