ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/584/21 Номер провадження 22-ц/814/333/22Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Дряниця Ю.В.,

секретар Міщенко Я.О.,

за участю представника Державної казначейської служби України - Ткаченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2021 року, постановлене суддею Должко С.Р. (повний текст складено 28 жовтня 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури,

в с т а н о в и в:

02.04.2021 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козленко О.М., звернувся в суд із указаним позовом, уточнивши його заявою від 07.06.2021, у якому просить стягнути на його користь із Держави України в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду, завдану незаконними діями державних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 363 000,00 грн., шляхом їх безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Підстави позову обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 працює на посаді механіка «ГС-Солоха» ГПУ «Полтавагазвидобування» згідно наказу директора від 01.10.2003 №826-п. За весь час перебування на посаді ним виконуються вимоги з охорони праці, регламентовані Законом України «Про охорону праці», нормативно-правовими актами, викладеними у збірнику «Система Управління ОП ПАТ «Укргазвидобування», інструкцією механіка, а також іншими нормативно-технічними актами та відомчими наказами підприємства.

23.09.2013 на території Солохівського промислу ГПУ «Полтавагазвидобування» в смт.Опішня Зіньківського району Полтавської області під час виконання бригадою слюсарів профілактичних робіт з обслуговування і ремонту першого газомотокомпресорного агрегату, через порушення п.12.3, п.12.4 відомчої Інструкції, стався нещасний випадок, унаслідок якого постраждав ланковий ОСОБА_2 , який самовільно використав підручний засіб (скобу) для фіксації кривошипно-шатунного механізму в підвішеному стані, що призвело до його падіння та послідуючого травмування рук.

Того ж дня, 23.09.2013, по факту порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, органом досудового розслідування внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за №0000820; 30.03.2015 - оголошено ОСОБА_1 підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України; а вже 06.04.2015 - обвинувальний акт відносно нього скеровано до суду для розгляду по суті.

Позивач вважає таку поспішність органів досудового розслідування, а також надуманість позиції обвинувачення незаконними, зумовленими грубим порушенням норм діючого процесуального законодавства, що встановлено вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 19.11.2019, який набрав законної сили 13.04.2020, та яким його, ОСОБА_1 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.272 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю наявності в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Внаслідок незаконного звинувачення в тяжкому злочині та тривалого перебування під слідством та судом (60 місяців 14 днів), позивач був обмежений у своїх конституційних правах і свободах, як громадянин України, у фізичних, загальнолюдських, духовних, емоційних потребах, не мав змоги піклуватися на належному рівні про свою родину, оскільки був відсторонений від роботи. Також незаконне кримінальне переслідування завдало серйозного психологічного стресу, який негативно вплинув на його психоемоційний стан через погіршення репутації на роботі.

Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем до стягнення, обраховується за 60 місяців 14 днів, від 03.03.2015 - дня оголошення ОСОБА_1 підозри про злочин до 13.04.2020 - набрання виправдувальним вироком суду законної сили, із розрахунку: 60 місяців х на 6 000,00 грн. + 3 000,00 грн. за 14 днів.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 20.10.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури, суду в розмірі 363 000,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач тривалий час перебував під слідством та судом, що призвело до порушення його конституційних прав, нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинуло на його сімейні зв`язки та репутацію на роботі, у зв`язку з чим він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, районний суд виходив із гарантованого Державою одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, установленої законодавством на момент розгляду справи, врахувавши час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (60 місяців 14 днів).

Із рішенням районного суду не погодився відповідач Державна казначейська служба України та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України.

Посилаючись на положення ст.23 ЦК України та роз`яснення, викладені в п.п.4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вважає, що позивач не довів належними доказами наявність моральної шкоди, її розмір (згідно висновку судового експерта, товарних чеків або договорів), протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між ними та вину.

Також просить врахувати позицію Верховного Суду у справі №497/2885/15-ц від 27.06.2018, за змістом якої «… суд не бере до уваги посилання позивача на виникнення у нього хвороб внаслідок перебування під слідством, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що до часу його затримання він раніше не мав захворювань, і що саме порушення кримінальної справи спричинило виникнення у нього проблем зі здоров`ям...»

Вважає, що судом не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди, постановленої до стягнення в оскаржуваному судовому рішенні.

10.01.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача - адвоката Козленка О.М. на апеляційну скаргу, в якому з підстав викладених у позові, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

25.01.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника позивача - адвоката Козленка О.М. про розгляд справи без його участі.

У суді апеляційної інстанції

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що 23.09.2013 приблизно о 16-00 год. ОСОБА_2 , працюючи слюсарем Солохівського ЦВНКГ ГПУ «Полтавагазвидобування», розташованому в смт.Опішня вул.Леніна,40 Зіньківського району Полтавської області, під час виконання ремонтних робіт газомотокомпресора на даній території, отримав тілесні ушкодження. Особа, яку повідомлено про підозру: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; орган досудового розслідування: Зіньківський РВ УМВС України в Полтавській області, слідчий Заєць В.О., прокурор: Саєнко А.Г., Костенко І.А., Чубенко А.І., що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000820./а.с.18/

30.03.2015 ОСОБА_1 повідомлено про підозру в порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, особою, яка зобов`язана їх дотримуватися, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України по кримінальному провадженню №0000820 від 23.09.2013./а.с.19-20/

06.04.2015 старшим прокурором прокуратури Зіньківського району молодшим радником юстиції Саєнко А.Г. затверджено обвинувальний акт за кримінальним провадженням, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000820 від 23.09.2013 відносно ОСОБА_1 ./а.с.21-24/

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.04.2015 (справа №530/565/15-к) призначено підготовче судове засідання за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України/а.с.25/; та ухвалою цього ж суду від 08.04.2015, за клопотанням представника обвинувачення, підозрюваного ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади./а.с.29/

Наказом ГПУ «Полтавагазвидобування» від 15.04.2015 №234-П, ОСОБА_1 , механіка Головних споруд Солоха Солохівського цеху з видобутку нафти, газу і конденсату (нафтогазпромислу) ГПУ «Полтавагазвидобування», відсторонено від посади з 15.04.2015 на час судового провадження по кримінальній справі №530/565/15-к, але на строк не більше двох місяців. Підстава цього наказу: ухвала Зіньківського районного суду Полтавської області від 08.04.2015 (справа №530/565/15-к)./а.с.30/

Вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 (справа №530/565/15-к), який набрав законної сили 13.04.2020 згідно ухвали Полтавського апеляційного суду, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.272 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення./а.с.31-38, 45-50, 51-54/

Доводи сторони обвинувачення щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.272 КК України суд визнав необґрунтованими, зважаючи на те, що діяння ОСОБА_1 органом досудового розслідування було кваліфіковане за ч.2 ст.272 КК України, за якою передбачається кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки саме під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило тяжкі наслідки. Відсутність вини обвинуваченого ОСОБА_1 в скоєнні вказаного злочину, полягає утому, що він не здійснював керівництво та контроль за дотриманням правил і норм з охорони праці ланковим бригади слюсарів ОСОБА_2 , що призвело до порушення останнім глави 17 «Технічного опису та інструкції з експлуатації газокомпресорів типа 10 ГКН» та п.57 «Єдиного технологічного процесу розбирання газокомпресорів типа 10 ГКН», а саме використання останнім самовільно підручного засобу (скоби) для фіксації кривошипно-шатунного механізму в підвішеному стані, що призвело до його падіння та травматичної ампутації пальців рук 23.09.2013.

Разом із цим судом встановлено, що база ремонтно-технічного забезпечення ГПУ «Полтавагазвидобування», дійсно є окремим і самостійним структурним підрозділом ГПУ «Полтавагазвидобування» і в цьому самостійному структурному підрозділі є відповідні посадові особи, які відповідають за охорону праці та безпечні умови праці і такими відповідальними особами та безпосередніми керівниками ОСОБА_2 були на той час старший інженер БРТЗ ГПУ «Полтавагазвидобування» ОСОБА_3 та майстер БРТЗ ОСОБА_4 , які за порушення вимог посадових інструкцій щодо невиконання положень по техніці безпеки і охорони праці були визнані винними особами та притягнуті до відповідальності за ст.93 КУпАП.

Суд визнав, що органом досудового розслідування не в повному обсязі на розгляд експертів ХНДІСЕ ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса не було надано допустимих доказів, а це, в свою чергу, ставить під розумний сумнів первинний висновок судової комісійної інженерно-технічної експертизи з охорони праці №13057 від 29.04.2014, де стверджувалося, що ОСОБА_2 є працівником ГС- Солоха, а відтак і вся повнота відповідальності за дотримання вимог з охорони праці покладалась на посадову особу саме ГС- Солоха , якою є механік ГС-Солоха ОСОБА_1 .

При цьому із висновку додаткової судової комісійної інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності №9490/14135/14136 від 26.06.2018, який досліджений в судовому засіданні вбачається, що керівниками ланкового бригади слюсарів бази ремонтно-технічного забезпечення ГПУ «Полтавагазвидобування» ОСОБА_2 станом на 23.09.2013 були посадові особи бази ремонтно-технічного забезпечення ГПУ «Полтавагазвидобування», які були призначені відповідно до наказу (розпорядження) про командирування працівників, якщо такі видавались, встановити конкретну посадову особу не уявляється можливим, з причин, викладених у дослідницькій частині даного висновку. Дотримання вимог охорони праці та безпечного ведення робіт під час виконання ремонту газокомпресорного агрегату 10 ГКН 2/2.5-17 на ГС-Солоха ланковим бригади слюсарів бази ремонтно-технічного забезпечення ГПУ «Полтавагазвидобування», ОСОБА_2 станом на 23.09.2013 покладалось на членів бригади, яка виконувала роботи по ремонту газокомпресорного агрегату 10 ГКН 2/2.5-17 та на самого ОСОБА_2 , а контроль за дотриманням вимог охорони праці та безпечного ведення робіт - на посадових осіб бази ремонтно-технічного забезпечення ГПУ «Полтавагазвидобування», які були призначені відповідно до наказу (розпорядження) про командирування працівників, якщо такі видавались. Встановити конкретну посадову особу не уявляється можливим, з причин, викладених у дослідницькій частині. Суд визнав, що невиконання безпосередньо самим постраждалим, ланковим слюсарів ОСОБА_2 вказаних вимог нормативно-правових актів з охорони праці знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням з ним нещасного випадку. Дії механіка ГС-Солоха ОСОБА_1 не суперечили вимогам правил охорони праці та, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням події нещасного випадку, що мало місце 23.09.2013 з ОСОБА_2 . Таким чином вказаний висновок додаткової судової комісійної інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності №9490/14135/14136 від 26.06.2018, який базується на належних й допустимих доказах, спростовує висновок №13057 від 29.04.2014, який було взято за основу при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_1 на досудовому розслідуванні

Висновок додаткової судової комісійної інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності №908/19-23/8332/19-46 від 11.06.2019, проведеної Черкаським відділенням Київського НДІ судових експертиз прямо вказує, що дії (бездіяльність) слюсаря 5-го розряду з ремонту технологічних установок дільниці з ремонту та обслуговування газокомпресорних агрегатів БРТЗ ГПУ «Полтавагазвидобування» ОСОБА_2 з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з настанням події досліджуваного нещасного випадку. Також експерти вказали, що дії (бездіяльність) механіка ГС «Солоха» ОСОБА_1 , подібно як і дії керівника БРПТЗ ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку з настанням події нещасного випадку.З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність складу злочину передбаченого ч.2 ст.272 КК України у діянні обвинуваченого ОСОБА_1 .

Задовольняючи вимоги позову та визначаючи розмір морального відшкодування, районний суд врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу, 60 місяців 14 днів, під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 363 000,00 грн., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів на власну користь. При цьому колегія суддів приймає до уваги наступне.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду (ч.1 ст.2, ст.3 Закону №266/94-ВР).

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Згідно із частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене також узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованій у справі №686/23731/15-ц від 20.09.2018, за змістом якої законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Враховуючи викладені норми матеріального права та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування, суд першої інстанції правильно застосував правило ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР та визначив розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, із розрахунку мінімальної заробітної плати, який діяв на час розгляду справи судом за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого і виходив районний суд при її визначенні, тому доводи апеляційної скарги в частині недоведеності розміру відшкодування моральної шкоди зводяться до переоцінки судом доказів та встановлених вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 (справа №530/565/15-к) фактичних обставин.

Із наведених підстав колегія суддів також відхиляє, як безпідставні, посилання відповідача про недоведеність належними доказами наявності моральної шкоди, протиправної поведінки заподіювача, наявність причинного зв`язку між ними та вини.

По-перше, відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №464/3789/17 від 10.04.2019 та Великої Палати Верховного Суду по справі №180/1560/16-а від 08.04.2020, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

По-друге, постановлений до стягнення розмір моральної шкоди є гарантованим мінімумом, а підстави та порядок його відшкодування визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не залежить від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, отже не вимагає причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Колегія суддів також враховує, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не призведе до його збагачення.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.02.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

Ю.В. Дряниця