Справа № 562/3457/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2022 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Мичка І.М.

при секретарі Кондратюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Здолбунівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів), про зняття арешту з майна та виключення з Єдиного реєстру речових прав

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом Здолбунівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів), про зняття арешту з майна та виключення з Єдиного реєстру речових прав, а саме Зняти арешт з майна, а саме квартири АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_2 накладений в межах виконавчого провадження, обтяження №39299188 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що 16 квітня 2020 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, надалі - Договір позики, згідно якого позикодавець ОСОБА_1 передав у власність Позичальника ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 100 000 грн. (один мільйон сто тисяч гривень,00 коп.), еквівалент якої становить 40 000 (сорок тисяч) доларів США .

Відповідно до умов вищевказаного Договору позики ОСОБА_2 зобов`язана була в термін не пізніше 17 січня 2021 року повернути мені суму отриманої Вами позики в повному розмірі - в сумі 1 100 000 грн. (один мільйон сто тисяч гривень,00 коп.), еквівалент якої становить 40 000 (сорок тисяч) доларів США.

17 квітня 2020 року між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, згідно з п. 4.4.5. Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. за реєстровим № 481, ОСОБА_2 , є Іпотекодавцем та передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором позики не виконала, борг не повернула у Позикодавця та Іпотекодержателя виникло право для задоволення своїх вимог у відповідності до ст.37 ЗУ «Про нотаріат».

Як зазначено вище, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка є власністю і згідно п. 4.1.8. вищевказаного Договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених Договором, та/або порушення обов`язків, встановлених Основним договором, що обумовлює Основне зобов`язання, позикодавець має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за Основним договором, що обумовлює Основне зобов`язання, а у разі невиконання Вами цієї вимоги - звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Позивач не зміг реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки на іпотечне майно в позасудовому порядку по причині винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, оскільки на виконанні Здолбунівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження в межах якого винесена постанова про арешт майна боржника, а боржником є ОСОБА_2 .

Після звернення до Відповідача з заявою про зняття арешту з іпотечного майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 29.10.2021 року за 31716 за підписом начальника відділу М.Черпака отримав відповідь з якої слідує, що такий арешт може бути знятий виключно за рішенням суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача адвокат Кохана О.О. подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та представника, вказала, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно зі ст. 37 Закону Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Постановою державного виконавця від 05.10.2020 року ВП №63175068 про стягнення з ОСОБА_2 5000 грн. судових витрат на виконання рішення Рівненського міського суду за виконавчим листом у справі №569/19006/19 виданим 21.09.2020 року, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 майна боржника ВП виданого 21.09.2020 року. Зокрема, з даної Постанови слідує про накладення арешту на все майно боржника, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно Договору іпотеки від 17 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. за реєстровим № 481 передана ОСОБА_2 в забезпечення виконання своїх зобов`язань за Договором позики укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Постанови ВС від 17.02.2021 року визначено : «За висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», №15123/03, §45, ЄСПЛ, 6.12.2007).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів («Brumarescu v. Romania», №28342/95, §61, ЄСПЛ, від 28.10.99).

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), про зняття арешту та заборони на відчуження з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт та заборону на відчуження (зняти обтяження) з квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 власником якої є ОСОБА_2 , накладений в межах виконавчого провадження постановою ВП № 63175068 від 05.10.2020 року, номер запису обтяження :39299188 (спеціальний розділ), яке перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М.Мичка