Провадження № 4-с/727/3/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Філатової К.А.

представника скаржника: Баршакова О.В.

представника стягувача: Калмикової С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 про оскарження дій державного виконавця , -

ВСТАНОВИВ :

28.12.2021 року стягувач звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця.

Посилався на те, що за судовим наказом та судовими рішеннями, зокрема виконавчим листом №2-167/2011, виданим 16.08.2011 року, на користь трьох стягувачів проводиться стягнення у розмірі 362890 грн. 89 коп.

На підставі постанови від 14.12.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату головний державний виконавець Другого відділу ДВС м.Чернівці Горюк В.І. по зведеному виконавчому провадженню №57814178 здійснив відрахування з її заробітної плати на ПП «Буковина Трек» у розмірі до 50 % заробітної плати.

Із вказаною постановою вона не погоджується та вважає її незаконною, оскільки згідно вимог ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника в розмірі 50% із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості лише у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку з втратою годувальника, майнової або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за іншими видами стягнень 20%.

Тому вважає дії державного виконавця незаконними, оскільки її борги не пов`язані з перерахованими ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відрахування буде здійснюватися в розмірі 20% заробітної плати.

Просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горюка Валентина Івановича щодо здійснення відрахування з заробітної плати в розмірі 50% по зведеному виконавчому провадженню №57814178 та зобов`язати ОСОБА_2 усунути порушення шляхом направлення постанови про здійснення відрахування в розмірі 20%.

Представником Другого відділу Державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було подано відзив на скаргу. У відзиві державний виконавець із вимогами скарги не погодився та вважав її необґрунтованою.

Зазначив, що на примусовому виконанні у Другому відділі ДВС у м.Чернівці перебуває зведене виконавче провадження АСВП №57814178, в яке входять наступні виконавчі провадження: 1) АСВП №20239239 щодо примусового виконання судового наказу №2-н-17/2010, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці від 30.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості у розмірі 157812 грн. 48 коп.; 2) АСВП №28418624 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-167/2011, виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці від 16.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЧОУ заборгованості у розмірі 48506 грн. 46 коп.; 3) АСВП №51162900 щодо примусового виконання виконавчого листа №0417/16725/2012, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровськ від 31.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 94583 грн. 09 коп.; 4) АСВП №50548464 щодо примусового виконання виконавчого листа №725/4907/14, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці від 10.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 48019 грн. 03 коп.

У межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14.12.2021 року у розмірі 50%, яку направлено для примусового виконання до ПП «Буковина Трек».

Просив відмовити у задоволенні поданої скарги.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав та підтвердив, викладені в ній обставини. Просив скаргу задовольнити.

Представник стягувача АТ «Державний ощадний банк України» у судовому засіданні заперечувала проти скарги з підстав, викладених у поданих до суду письмових поясненнях. Просила відмовити у задоволенні скарги.

Представник Другого відділу ДВС м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про розгляд скарги у його відсутності, з урахуванням обставин, викладених у відзиві.

Представники стягувачів ТОВ «Росвен Інвест Україна», ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явились.

Представником АТ КБ «Приватбанк» було подано письмові пояснення до суду, в яких остання заперечувала проти скарги, просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази провадження, а також враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, у відповідності до яких неявка учасників виконавчого провадження, не перешкоджає розгляду скарги, а також на підставі вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з поданої до суду скарги, боржник по виконавчому провадженню вважає, що її права були порушені, оскільки державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14.12.2021 року у розмірі 50% доходу.

Як було встановлено судом, на примусовому виконанні у Другому відділі ДВС у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження АСВП №57814178, в яке входять наступні виконавчі провадження: 1) АСВП №20239239 щодо примусового виконання судового наказу №2-н-17/2010, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці від 30.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості у розмірі 157812 грн. 48 коп.; 2) АСВП №28418624 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-167/2011, виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці від 16.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЧОУ заборгованості у розмірі 48506 грн. 46 коп.; 3) АСВП №51162900 щодо примусового виконання виконавчого листа №0417/16725/2012, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровськ від 31.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 94583 грн. 09 коп.; 4) АСВП №50548464 щодо примусового виконання виконавчого листа №725/4907/14, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці від 10.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 48019 грн. 03 коп.

14.12.2021 року у межах зведеного виконавчого провадження головним державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою з метою виконання судового наказу №2-н-172/10, виконавчого листа №725/4907/14-ц, виконавчого листа №0417/16725/2012, виконавчого листа №2-167/2011, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід у ПП «Буковина Трек». Зокрема, державним виконавцем визначено здійснювати відрахування з доходів боржника у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу у розмірі 362890 грн. 89 коп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 року у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у пункті 4.1. рішення № 19-рп/2011 від 14.12.2011 (справа за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 листопада 1997 року N 6-зп , пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року N 9-зп).

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями частини 1 та 2 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 рокук № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно із ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 70 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.2 ст. 70 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50% заробітної плати боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Як було встановлено судом, у межах зведеного виконавчого провадження АСВП №57814178 виконується декілька виконавчих документів, а саме: судовий наказ №2-н-17/2010, виданий Першотравневим районним судом м.Чернівці від 30.04.2010 року; виконавчий лист №2-167/2011, виданий Шевченківським районним судом м.Чернівці від 16.08.2011 року; виконавчий лист №0417/16725/2012, виданий Індустріальним районним судом м.Дніпропетровськ від 31.03.2016 року; виконавчий лист №725/4907/14, виданий Першотравневим районним судом м.Чернівці від 10.02.2016 року.

14.12.2021 року у межах зведеного виконавчого провадження головним державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та визначено здійснювати відрахування з доходів боржника у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу у розмірі 362890 грн. 89 коп.

З урахуванням зазначеного, зокрема того, що на виконанні у Другому відділі ДВС у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває кілька виконавчих документів, а тому суд приходить до висновку, що дії державного виконавця при винесенні постанови від 14.12.2021 року були правомірними.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.18, 76-81, 353, 447, 448, 450,451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про оскарження дій державного виконавця - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде складено у п`ятиденний термін.

Суддя Одовічен Я.В.