Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

представника позивача- ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка в листопаді 2020 року звернулася до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог у грудні 2021 року, просить у порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на:

- 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер::04:003:2136, площею 0, 1200 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_2 ;

Визнати за відповідачем:

- право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 , житловою площею 24, 8 кв.м., веранда, сарай, льох, гараж, колодязь, огорожа.

Стягнути з неї на користь відповідача компенсацію в розмірі 436 011, 50 гр. перевищення вартості отриманої частки майна.

Посилається в позові на те, що з 06 жовтня 2001 року перебуває в шлюбі з відповідачем.

На даний час у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться справа за її позовом про розірвання шлюбу.

За час перебування в шлюбі ними було придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме:

- 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 вартістю 1 550 952.00, 1/3 частина якої становить 516 984.00 гр.;

- земельна ділянка, кадастровий номер: :04:003:2136, площею 0,12 га, розташована на території Луб`янської сільської ради, садівницьке товариство «Медик», вартістю 47 018, 00 гр.,

- земельна ділянка, кадастровий номер::04:003:2136, площею 0, 1200 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 32 646. 00 гр.;

- житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 загальною площею 56, 6 кв.м., житловою площею 24, 8 кв.м. з надвірними будівлями: веранда, спрай, льох, гараж. колодязь, огорожа, вартістю 176 316, 00 гр.

Вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, а тому просить відступити від рівності часток подружжя та поділити майно в приведеному нею варіанті, стягнувши з неї на користь відповідача компенсацію перевищення вартості її частки в спільному майні.

Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 23 грудня 2020 року.

/ а. с. 158 /

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

01 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що при придбанні квартири вони з позивачкою здійснили договірний розподіл спільної сумісної власності шляхом перетворення її в спільну часткову власність по 1/3 частині, а тому квартира не може бути предметом розподілу.

Окрім 2 земельних ділянок та житлового будинку, приведених у позові, до спільної сумісної власності майна подружжя відноситься і автомобіль КІА CEEL, д.н. НОМЕР_1 вартістю 172 200, 00 гр.

З урахуванням цього та вартості майна, пропонує виділити позивачці автомобіль, земельну ділянку на території Луб`янської сільської ради, а йому будинок та земельну ділянку с. Карпилівка Козелецького р-ну Чернігівської обл.

В такому випадку позивачка має компенсувати йому 214 090, 05 гр.

12 січня 2022 року відповідач подав суду відзив на заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, у якому не заперечує проти виділення позивачці 2/3 частин квартири.

В свою чергу вважає, що решту майна має бути виділено йому з урахуванням автомобіля, який залишається в користуванні позивачки, а також сплатою йому позивачкою компенсації в розмірі 476 360. 00 гр. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач позов визнав частково з урахуванням приведених у відзиві аргументів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, даною нормою закону встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.

При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Судом встановлено, що сторони з 06 жовтня 2001 року перебували у шлюбі,який розірванй рішенням Шевченківськго районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року.

/ т.2, а.с. 205 - 212 /

За час перебування у шлюбі сторонами придбано:

- 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 вартістю 1 033 968.00 гр. / 1 550 952.00 : 3 = 516 984.00 х 2 = 1 033 968 /;

- житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 , вартістю 176 316,00 гр.

/ т.1, а.с. 17 - 20; 25 - 27 /

За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто, закон презюмує рівність таких часток.

Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду. викладеної в постанові від 09 червня 2021 року у справі 760/789/19 / провадження № 61-16632ск20 /, аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Враховуючи викладене вище, неподільності речей, що є предметом спору, а саме квартири та житлового будинку, згоду відповідача на виділення квартири у власність позивачки та згоду на отримання компенсації, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки та виділення їй у власність 2/3 частин спірної квартири, а відповідачу - будинку.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 26878/21-42 від 20 вересня 2021 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 становить 1 550 952. 00 гр.

Ринкова вартість будинку в с. Карпилівка Козелецького р-ну Чернігівської обл. становить 176 316, 00 гр.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири кожній із сторін належить 1/3 частина квартири, що в грошовому еквіваленті становить 516 984, 00 гр. / 1 550 952, 00 : 3 = 516 984.00 /.

Тобто, частка кожної із сторін у частці іншої становить 1/6 частину / 1/3 : 2 = 1/6/, а в грошовому еквіваленті 258 492, 00 гр./ 516 984.00 : 2 = 258 492.00 /.

Частка кожної із сторін у праві власності на будинок становить 88 158, 00 гр. / 176 316, 00 : 2 = 88 158, 00 /.

/ т.2, а.с.137 - 147 /

Таким чином, частка сторін у спільному майні подружжя становить 605 142. 00 гр. / 258 492, 00 + 258 492, 00 + 88 158. 00 /.

З урахуванням вартості виділеного кожному з подружжя майна з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню компенсація в розмірі 340 668, 00 гр./ 1 033 968 - 605, 142 = 340 668. 00 /.

Щодо решти вимог позивачки, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер::04:003:2136, площею 0, 1200 га в АДРЕСА_2 була набута нею у власність безоплатно у порядку приватизації, про що 03 листопада 2009 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Земельна ділянка кадастровий номер: :04:003:2136, площею 0,12 га на території Луб`янської сільської ради, садівницьке товариство «Медик» також набута у власність безоплатно у порядку приватизації, про що 11 лютого 2010 року був виданий Державний акт на прав власності на земельну ділянку.

/ т.1, а.с. 21 - 24 /

Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Суд враховує, що Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, була віднесена до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено.

Частину 5 ст. 61 СК України було виключено.

З урахуванням цього, отримання позивачкою земельних ділянок у власність у порядку приватизації до періоду дії змін до ст.61 СК України,земельні ділянки не є об`єктом спільної сумісної власності і не можуть бути предметом розподілу, як спільного майна подружжя.

Що стосується приведених відповідачем аргументів та запропонованого ним порядку розподілу майна, суд виходить з наступного.

Щодо включення сторонами до спільного майна подружжя земельних ділянок,вище суд прийшов до висновку про їх неналежність до такого.

Що стосується автомобіля, він не є предметом спору сторін.

Позивачка при зверненні до суду з позовом не включила його до майна, як спільного сумісного і яке підлягає розподілу, а відповідач з зустрічним позовом до суду про розподіл майна подружжя не звертався.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

З урахуванням цього, суд при вирішенні спору виходить з обсягу майна, заявленого в позові.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 69-72 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 / РНОКПП: НОМЕР_2 / право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 58. 20 кв.м., житловою- 45. 20 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 / РНОКПП: НОМЕР_3 / право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_2 , загальною площею 56,6 кв.м. житловою- 24, 8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 / АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_2 / АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 / грошову компенсацію вартості майна в розмірі 340 668, 00 гр.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2022 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва