Справа № 175/2766/21
Провадження № 2/175/848/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11 січня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві Кучеренка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та просив згідно позовних вимог визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи в заочному порядку.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що на підставі Договору дарування, серія та номер: ВАМ 778805 від 24.07.2003 року, позивачу одноособово належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки про склад сім`ї № 3487 від 09.07.2021 року, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживають з 2010 року.

Також, відповідно до Актів від 09.07.2021 року про не проживання особи за місцем реєстрації, підписаних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , громадянин, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за даною адресою в житловому будинку фактично не проживає, починаючи з 17.01.2010 року по теперішній час.

Оскільки реєстрація відповідачів чинить позивачу перешкоди в праві вільного користування та розпорядження будинком, а саме: він вимушений сплачувати за них кошти за комунальні послуги - користування газопостачанням, водопостачанням, електроенергією, то позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з положень ст. 150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що особа втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають понад 6 місяців, не сплачують будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не ведуть з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачам права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають до повного задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже з урахуванням задоволення всіх позовних вимог в повному обсязі з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2 724,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття їх з реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 724,00 гривень, тобто по 908,00 гривень з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко