ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/325/21Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В. І.
Провадження № 22-ц/817/135/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 306010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Парандюк Т. С., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря - Стецюк М.А.

та позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/325/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Парфенюк В.І., повний текст якого складений 08 листопада 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання такими, що не відповідають дійсності, є маніпулятивними, принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 відомості щодо ОСОБА_1 , поширені відповідачем у соціальній мережі Facebook, а саме: - "ІНФОРМАЦІЯ_5" ІНФОРМАЦІЯ_4; зобов`язання відповідача протягом 3 календарних днів з моменту набрання рішенням суду у даній справі законної сили, розмістити публічно і безстроково у режимі загального доступу на своїй персональній сторінці ОСОБА_2 в соціальній мережі " Facebook " за Інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 під заголовком " Спростування " текст наступного змісту: " Мною , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була поширена неправдива інформація, якою я звинувачував ОСОБА_1 у тому, що він продався за відкати, що він ховає дітей від армії за липовими довідками, що він когось хотів випалювати кислотою. Дана інформація є недостовірною, мною видуманою, про що я, ОСОБА_2 , публічно про це заявляю", а також стягнути судові витрати (а.с. 2-5).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що був народним депутатом України VIII скликання, відомим громадським та політичним діячем. Беручи до уваги відкритість та публічність фігури, його честь та гідність, а також особиста ділова репутація відіграють надважливу роль для нього. Так, ОСОБА_2 , жителем м. Чорткова, неодноразово і системно розповсюджувалася в мережі Інтернет соціальної мережі "Fасеbооk" на персональній сторінці відповідача, позивача та інших у вигляді коментарів, постів, недостовірна, маніпулятивна інформація щодо ОСОБА_1 та його родини. Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_2 в мережі Інтернет в соціальній мережі "Fасеbооk" під постом ОСОБА_3 на персональній сторінці ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 у своїх публічних коментарях подавав недостовірну маніпулятивну інформацію про його відкати, приховування дітей від мобілізації за фальшивими довідками, про випалювання когось кислотою. Зокрема, відповідачем було написано коментар (дослівно): " ОСОБА_2 ОСОБА_1 нам дійсно москаля непотрібно, коли є такі як ОСОБА_1 . На людях бреше про патріотизм і любов до України, а сам за відкати давно душу мамоні продав. І дітей ховаєш своїх, від армії, за липовими довідками. Скоро ти відповіси за свої слова, і про бидломасу, і про те, кого кислотою випалювати ти хотів. Готуйся, вже не довго. Дійсно ти гірше московської воші". Позивач вважає зазначену інформацію недостовірною, такою, що грубо порушує особисті немайнові права позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації - відмовлено за безпідставністю (а.с. 103-107).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2021 року у справі №608/325/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що воно прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права (а.с. 112-118).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що вказана інформація є недостовірною, такою, що грубо порушує особисті немайнові права на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації позивача, оскільки вказана інформація не відповідає дійсності та була спростована ОСОБА_1 , представленими доказами та поясненнями у суді самого відповідача, який розуміючи відповідальність за публічне поширення даної недостовірної та негативної інформації, маніпулював фактами та не навів жодного доказу на підтвердження своїх слів, поширеної ним оспорюваної інформації. На переконання позивача, ОСОБА_2 поширив надуману і недостовірну негативну інформацію виключно з метою сформувати у суспільстві негативне враження про ОСОБА_1 та умисно завдати шкоди його репутації як політика та громадського діяча. Вказує, що відповідач в соціальній мережі Фейсбук у текстовому повідомленні у вигляді коментарів поширював про позивача недостовірну інформацію, зокрема, щодо отримання ним відкатів, приховування його дітей від армії за липовими довідками, щодо наміру ним випалювати когось кислотою. Така інформація створює у громадськості негативне враження про ОСОБА_1 , його причетність до кримінальних правопорушень та про встановленні наміри їх вчинення і формує громадську думку про асоціальну, непристойну, злочинну поведінку останнього, яка засуджується суспільством, чим завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Вказує, що суд невірно застосував "оціночні судження", адже, не з`ясував достовірність чи недостовірність обставин справи, поширеної відповідачем інформації та фактичних тверджень, не перевірив їх на правдивість та самостійно не вимагав їх доведення та обґрунтування від відповідача, всупереч ст.277 ЦК України. Більше того, на вимоги позивача до відповідача представити докази, обґрунтування звинувачень відповідача в адрес позивача, суд не наполягав на виконанні ОСОБА_2 даної вимоги та надання останнім відповідей на запитання ОСОБА_1 . Проте, навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав, а суд відмовився від свого обов`язку вимагати від відповідача обґрунтування тверджень щодо фактів, які лежали в основі його висловлених думок, які за відсутності достатніх доказів вважаються наклепницькими, так як сприймаються суспільством як фактичною причетністю позивача до корупційної діяльності, отримання відкатів, внаслідок чого ОСОБА_1 себе занепастив (продав душу мамоні). Із-за відсутності підстав, доказів, дане висловлювання є образливим, наклепницьким для нього, як публічної особи та підлягає спростуванню ОСОБА_2 . Суд першої інстанції повинен був з`ясувати чи містять спірні висловлення фактичні дані (твердження про факти) або ж вони є критикою та оцінкою дій. Суд не встановив фактичних підстав, якими керувався відповідач, поширюючи щодо позивача дану негативну інформацію. Суд не вивчав, не зробив дослідження негативних наслідків для іміджу, ділової репутації ОСОБА_1 , не дослідив формування негативної суспільної думки про нього від цих свідомо поширених негативних коментарів із неправдивим змістом, що стверджує саме на умисність цих протиправних дій ОСОБА_2 по відношенню до позивача. Суд не з`ясував обставини системного і тривалого поширення негативної і неправдивої інформації про ОСОБА_1 . Відповідач не представив суду жодного доказу, підстави для підтвердження своїх висловлювань, не вказав будь-якого обґрунтування своїх тверджень щодо фактів, які лежали в основі висловлених ним "думок" щодо негативної оспорюваної інформації про позивача, оперуючи виключно загальними фразами: ніби хтось довів йому цю інформацію, ніби він її десь прочитав, десь це бачив у телепередачі, сам робив обрахунки. Окрім того, судом першої інстанції у рішенні суду неправильно трактуються і застосовуються, а маніпулюються висновки Європейського суду з прав людини та Пленуму ВСУ про практику розгляду справ про поширення неправдивої інформації щодо публічних осіб та її спростування.

ОСОБА_2 своїм правом на відзив не скористався.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №217.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був народним депутатом України VIII скликання.

Згідно роздруківки скріншоту з мережі "Facebook" від ІНФОРМАЦІЯ_2 під постом ОСОБА_3 на персональній сторінці ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_2 у коментарях зазначено: " ОСОБА_1 нам дійсно москаля непотрібно, коли є такі як ОСОБА_1 . На людях бреше про патріотизм і любов до України, а сам за відкати давно душу мамоні продав. І дітей ховаєш своїх, від армії, за липовими довідками. Скоро ти відповіси за свої слова, і про бидломасу, і про те, кого кислотою випалювати ти хотів. Готуйся, вже не довго. Дійсно ти гірше московської воші" (а.с. 6).

Згідно довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 22 лютого 2021 року №52/2021-Д на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_6 створені сторінки, зокрема, користувача з іменем " ОСОБА_2 ", доступну за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_1 (яким опубліковано спірний пост (публікацію) та коментарі до нього: ІНФОРМАЦІЯ_1 на якій розміщені наступні ідентифікатори - дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце роботи: ГС "Об`єднання учасників АТО Тернопілля", ЧП "Днестренергомаш"; освіта: КПІ ім. Ігоря Сікорського, Кам`янець-Подільський національний університет імені Івана Огієнка; місто проживання Чортків; рідне місто: Київ; телефон: НОМЕР_1 (а.с. 42-48).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що висловлювання, які є предметом розгляду у даній справі, не є твердженнями про вчинення позивачем конкретних діянь, а сам характер таких висловлювань та контекст, в якому вони були здійснені, призводить до їх сприйняття саме як висловлення оцінки, а не твердження. Позивач ОСОБА_1 є публічною особою, він був народним депутатом VIII скликання, тобто, відомим у суспільстві державним діячем, а тому відповідно, межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави, та його безпосередні дії становить суспільний інтерес. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, спростування недостовірної інформації, ураховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). Таким чином викладені у дописі, розміщеному у соціальній мережі "Fасеbооk" у мережі Інтернет, висловлювання за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки щодо зазначених в них обставин, тому не є недостовірною інформацією.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Згідно з частиною першою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Слід зазначити, що у справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" ("KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE", №30582/04, 32152/04, §188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, надавши оцінку усім доказам у справі.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі "Лінгенс проти Австрії").

Також, ЄСПЛ вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, проаналізувавши інформацію наведену у коментарі, а саме: - "ІНФОРМАЦІЯ_5", дійшов до обґрунтованого висновку, що висловлювання відповідача не є твердженням про вчинення конкретних діянь, відображають оціночні судження, оскільки сам характер таких висловлювань та контекст, в якому вони були здійснені, призводять до сприйняття саме як висловлення оцінки, а не твердження, в зв`язку з чим оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має особливий статус і є публічною особою, тому межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж звичайної особи.

Не заслуговують на увагу доводи заявника ОСОБА_1 , що відповідач не представив суду жодного доказу, не вказав будь-якого обґрунтування своїх тверджень щодо фактів, які лежали в основі висловлених ним "думок" щодо негативної оспорюваної інформації, оскільки зазначена інформація не є такою, що носить стверджувальний характер і є нічим іншим, як вираження суб`єктивної думки особи, припущеннями, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і не підлягає спростуванню.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2021 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 20 грудня 2021 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2021 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2021 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді