Справа № 186/1504/21
Номер провадження № 2/0186/41/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 лютого 2022 року м. Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі: Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця з відповідача ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 грудня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останній були видані кредитні кошти в розмірі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 12000,00 грн.

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання перед позичальником у відповідності до ч.1 ст.1054 ЦПК України виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 квітня 2020 року.

Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , який мав право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 18 квітня 2020 року по 18 жовтня 2020 року.

04 серпня 2020 року банком була направлена претензія кредитора до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 01 вересня 2020 року банком було отримано відповідь з Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в якій зазначено, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведене на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

07 квітня 2021 року до спадкоємця ОСОБА_1 , було направлено лист-претензію, згідно якого банк пред`явив свої вимоги, але відповідачем ніяких дій не було виконано.

Станом на 18 квітня 2020 року заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № б/н від 01 грудня 2008 року складає 8856,40 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 01 грудня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 500,00 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений банком до 12000,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла.

04 серпня 2020 року банком була направлена претензія кредитора до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.

12 вересня 2020 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» було заведено спадкову справу №684/2020 після смерті ОСОБА_2 .

07 квітня 2021 року позивачем був направлений лист-претензія до спадкоємця ОСОБА_1 , згідно якого позивач пред`явив свої вимоги про погашення кредитної заборгованості спадкодавця ОСОБА_2 .

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявив про відмову від прийняття спадщини.

Згідно листа завідуючої Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Ю. Шкицької за №4565/02-14 від 30 грудня 2021 року, 12 серпня 2020 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було заведено спадкову справу №684/2020 на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» №SAMDN50OTC001631684 від 13 липня 2020 року, як кредитора спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області не надходило. Свідоцтво про право на спадщину Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області не видавалось.

Відповідно до копій паспортів померлої позичальниці ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 , останні були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Така ж сама адреса померлої ОСОБА_2 зазначена і у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01 грудня 2008 року.

Із витребуваних судом відомостей з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №6913 від 16 грудня 2021 року вбачається, що станом на час смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 09 липня 2012 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 14 лютого 1980 року, 18.04.2020 року знята з реєстрації у зв`язку зі смертю.

З анкети-заяви вбачається, що позичальник ОСОБА_2 особисто заповнюючи цю анкету-заяву в графі - адреса проживання, зробила відмітку, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №296144935 від 25 січня 2022 року, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , яке видане 06 листопада 2019 року Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Право на захист є складовою суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до правових висновків наведених у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі №645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), а також у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 по справі №192/2761/14 (провадження № 61-4724св18.) «Зокрема відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд дійшов висновку, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8856,40 грн., а також на підставі ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 81, 89, 211, 247, 259, 263, 279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 1268-1270 ЦК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Першотравенська, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 01 грудня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , в розмірі 8856 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 40 копійок, в межах вартості успадкованого майна після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Першотравенська, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 01001, місто Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д, ) судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Першотравенського міського суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: С.С. КРИВОШЕЯ