Справа № 350/574/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пулик М.В.
Провадження № 22-ц/811/1856/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобомцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними договорів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №370-014/ФКВ-08 від 26.09.2008 року в розмірі 70186 грн. 99 коп., з яких станом на 30.03.2016 року: 43558 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 5369 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3632 грн. 04 коп. - заборгованість по комісії; 17523 грн. 52 коп. - заборгованість по пені; 103 грн. 63 коп. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Свої вимоги позивач ПАТ «Дельта Банк» обгрунтовував тим, що 26.09.2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Український промисловий банк» (кредитодавцем), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №370-014/ФКВ-08, згідно з яким, позичальнику надано кредит у розмірі 12145 доларів США на строк до 25.09.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9,9 % річних.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі укладеного з нею 26.09.2008 року договору поруки №370-014/Zфпор-08.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 30.03.2016 року утворилась спірна заборгованість, яку банк просив стягнути з відповідачів, як із солідарних боржників.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив: визнати, що він належним чином виконав свої зобов`язання та сплатив всю суму грошових коштів за кредитним договором від 26.09.2008 року №370-014/ФКВ-08, укладеним між ним та ТОВ «Український промисловий банк», відповідно до статті 599 ЦК України; визнати недійсними кредитний договір від 26.09.2008 року №370-014/ФКВ-08, укладений між ним та ТОВ «Український промисловий банк», та договір поруки від 26.09.2008 року №370-014/Zфпор-08, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 .

Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 обгрунтовані тим, що він належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, сплативши всю суму заборгованості за цим договором, а тому відповідно до положень статті 599 ЦК України, вважав, що зобов`язання за цим договором припинились.

Окрім того, ОСОБА_1 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до пред`явлених банком позовних вимог, в якій, зокрема, зазначив, що ПАТ «Дельта Банк», 08.10.2012 року пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання зобов`язання, а тому, звернувшись до суду із вказаним позовом у квітні 2016 року, пропустив трирічний строк позовної давності в частині пред`явлених вимог до нього, як позичальника.

Також звертав увагу на припинення поруки відповідача ОСОБА_2 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для пред`явлення вимоги банку до поручителя.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року (а.с.232 т.2) позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 70186 грн. 99 коп., з яких: 43558 грн. 80 коп. - тіло кредиту, 5369 грн. - відсотки, 3632 грн. 04 коп. - комісія, 17523 грн. 52 коп. - пеня, 103 грн. 63 коп. - сума за ставкою 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1378 грн. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовував тим, що ні він, ні його поручитель ОСОБА_2 з 2010 року не отримували жодних повідомлень про зміну кредитора ТОВ «Український промисловий банк» на ПАТ «Дельта Банк», як це передбачено кредитним договором та законодавством України.

Стверджує, що про зміну кредитора він дізнався з рішення Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року, яким встановлено, що його заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» станом на 04.10.2012 року становила 41835 грн. 63 коп.

Апелянт зазначає, що ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» не виконали умови пунктів 1.12, 2.17, 4.1.3, 7.7 та 7.11 кредитного договору, у зв`язку з чим відбулося прострочення кредитора. Так, пунктом 1.12 договору передбачено, що він зобов`язаний сплачувати платежі за договором відповідно до графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору (додаток №1), а відповідно до пункту 2.17 договору вказані платежі він мав сплачувати на рахунок в ТОВ «Український промисловий банк», однак, як вбачається з графіку платежів за договором, останнім днем платежу визначено 20.09.2010 року, після цього жодних графіків платежів за кредитним договором з ним не укладалось. Крім того, після зміни кредитора не було визначено, куди і які суми йому платити. В порушення пункту 7.11 кредитного договору банк не повідомив його про зміну банківських реквізитів та в порушення пункту 7.7 договору не вніс зміни в пункт 2.17 (про зміну банківських реквізитів), також в порушення пункту 4.1.3 кредитного договору банк не надав йому жодних консультативних послуг з питань виконання цього договору.

Зазначає, що ним було надано суду розрахунок здійснених платежів з 04.10.2012 року по 23.01.2015 року, відповідно до якого він сплатив ПАТ «Дельта Банк» 44235 грн. 26 коп., що на 2400 грн. більше від суми, вказаної в рішенні суду від 06 грудня 2012 року, а отже, зобов`язання перед банком виконані ним належним чином, тому в силу ст. 599 ЦК України є припиненими.

Апелянт посилається і на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому та ОСОБА_2 в задоволенні заяв про застосування наслідків спливу позовної давності.

Вказує, що 08.09.2012 року банк звертався до нього із досудовою вимогою, а 08.10.2012 року звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 04.10.2012 року становила 41853 грн. 63 коп., відтак, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, проте, з даним позовом звернувся до суду лише 07.04.2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, а до поручителя ОСОБА_2 банк з 2010 року по 2016 рік взагалі не звертався, тому порука останньої припинилась на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Також, на думку апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про те, що ним вчинялись дії, які свідчать про визнання боргу. Апелянт стверджує, що він визнавав лише борг, встановлений рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року в розмірі 41835 грн. 63 коп., який в подальшому сплатив, а борг у розмірі 70186 грн. 99 коп. він не визнавав.

Наголошує, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність графіка платежів за кредитним договором, який є невід`ємною частиною договору, починаючи з жовтня 2010 року, і не встановив, чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами чи у вигляді періодичних платежів, і у випадку оплати ним чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак, така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не дав належної правової оцінки його доводам про наявність підстав для визнання кредитного договору та договору поруки недійсними. Стверджує, що з 30.06.2010 року ні ТОВ «Український промисловий банк», ні ПАТ «Дельта Банк» не повідомили його та поручителя у встановленому законом порядку в письмовій формі про передачу активів та кредитних зобов`язань від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк», не уклали з ними додаткові договори до кредитного договору та договору поруки, чим допустили порушення пунктів 7.7, 7.11 кредитного договору та ст.516 ЦК України, а тому наявні підстави для визнання кредитного договору та договору поруки недійсними.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року (а.с.63 т.3) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №370-014/ФКВ-08 від 26.09.2008 року в сумі 70186 грн. 99 коп., з яких: 43558 грн. 80 коп. - тіло кредиту, 5369 грн. - відсотки, 3632 грн. 04 коп. - комісія, 17523 грн. 52 коп. - пеня, 103 грн. 63 коп. - сума за ставкою 3% річних, та судових витрат, - скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року (а.с.209 т.3) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без змін.

В частині зустрічних позовних вимог судові рішення не оскаржувались, а тому не були предметом перегляду судом касаційної інстанції.

За наслідками нового апеляційного розгляду, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року (а.с.242 т.3) апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області

від 14 червня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1052 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в дохід держави недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1015 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 2756 грн.

Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року (а.с.76 т.4) касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За наслідками нового апеляційного розгляду, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року (а.с.150 т.4) апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 14 червня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року (а.с.222 т.5) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року скасовано.

Передано справу в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 70186 грн. 99 коп. на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з неможливістю утворити склад суду для нового апеляційного розгляду даної справи після скасувань Верховним Судом судових рішень Івано-Франківського апеляційного суду, розпорядженням голови Івано-Франківського апеляційного суду від 17.05.2021 року справу передано для розгляду до Львівського апеляційного суду, як до найбільш територіально наближеного суду (а.с.12 т.5).

У судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.01.2022 року, є дата складення повного судового рішення - 31.01.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України та в частині позовних вимог у справі, направленій Верховним Судом на новий апеляційний розгляд, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (кредитодавцем), правонаступником якого, згідно договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року (а.с.24-29 т.1), є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №370-014/ФКВ-08, за умовами якого (п.1), банк надав позичальнику кредит у розмірі 12145 доларів США для придбання автомобіля, строком на 84 місяців, який позичальник зобов`язаний був повернути до 25.09.2015 року зі сплатою 9,90% річних за користування кредитними коштами, а також зі сплатою комісії за управління кредитом у розмірі 0,10% від суми кредиту, щомісячно, протягом 84 місяців кредитування.

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою відповідачки ОСОБА_2 на підставі укладеного з нею договору поруки №370-014/Zфпор-08 від 26.09.2008 року (а.с.16 т.1).

Відповідно до п.1.12 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг банку, які надаються позичальнику у зв`язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які виникають у зв`язку з укладенням цього договору («Графік платежів за договором»), який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1).

Пунктом 2.4 кредитного договору визначено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 144,58 доларів США по 20 (двадцяте) число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Згідно з п.2.6 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту.

Згідно з п.2.7 кредитного договору, нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 (двадцяте) число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника, відкритого у банку (філії).

Пунктом 2.10 кредитного договору передбачено, що нарахування комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно у валюті кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Нарахована комісія сплачується позичальником у національній валюті по 20 (двадцяте) число (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем її нарахування та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування.

У п.2.14 кредитного договору зазначено, що при надходженні від позичальника коштів на сплату заборгованості за цим договором черговість платежів встановлюється банком відповідно до вимог п.4.2.2 цього договору, а саме: 1) на сплату прострочених процентів за користування кредитом; 2) на сплату прострочених комісій, передбачених умовами договору; 3) на сплату простроченої заборгованості по кредиту; 4) на сплату нарахованих процентів за користування кредитом; 5) на сплату комісій, передбачених умовами договору; 6) на сплату строкової заборгованості по кредиту; 7) на сплату штрафних санкцій; 8) на сплату інших платежів за цим договором; 9) на дострокове повернення заборгованості по кредиту.

Пунктом 4.3.4 кредитного договору передбачено, що банк має право при настанні будь-якого із випадків, передбачених пунктом 6.2 цього договору, призупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафних санкцій (за наявності) та інших платежів позичальника за цим договором. У випадку невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов`язань за цим договором, у встановлений цим договором строк банк має право стягнути примусово (в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості із заставодавців, гарантів, поручителів, майнових поручителів та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі).

Пунктом 6.2 кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повного погашення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями (заставодавцями, гарантами, поручителями, майновими поручителями) умов цього договору та/або договорів, укладених на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором, а позичальник зобов`язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі настання, зокрема, випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором (п.п. «а» п.6.2 договору).

Згідно з п.6.3 кредитного договору, у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов`язань за цим договором у встановлений строк, банк має право стягнути примусове (в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів тощо, та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісію, штрафні санкції та інші платежі).

Встановлено, що позичальник ОСОБА_1 у 2012 році допустив порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, яке підпадало під випадок, передбачений п.п. «а» п.6.2 кредитного договору, а саме: допустив прострочення сплати щомісячного платежу (комісії за управління кредитом), внаслідок чого за кредитним договором була наявна прострочена заборгованість у розмірі 256 грн. 57 коп., яку банк вимагав сплатити у «строки, передбачені законодавством та договором», і про що зазначив у своїй письмовій вимозі №48.2-08/5489/12 від 08.09.2012 року, адресованій позичальнику (а.с.93 т.1).

Згідно зі змістом цієї вимоги банку, останній вимагав від позичальника сплатити прострочену (поточну) заборгованість у розмірі 256 грн. 57 коп. у передбачений договором строк, а тому її не можна вважати вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, нарахованих за фактичний період процентів за користування кредитними коштами та комісії за управління кредитом.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 сплатив прострочену заборгованість у встановлений кредитним договором строк (протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від банку), рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2012 року у справі №0908/5974/2012, яке набрало законної сили (а.с.94-96 т.1), відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41835 грн. 63 коп., з яких, станом на 04.10.2012 року: 41111 грн. 04 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 370 грн. 96 коп. - несплачені проценти за користування кредитом та 353 грн. 64 коп. - комісія за управління кредитом, - за безпідставністю позовних вимог.

Наведені вище обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому, згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказуванню у даній справі, в якій беруть участь ті ж самі особи: ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 .

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Верховний Суд вважає, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

З огляду на викладене та встановлені і наведені вище обставини справи, а також з урахуванням відсутності рішення про дострокове стягнення всієї суми кредиту, оскільки рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2012 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, доводи відповідача ОСОБА_1 в цій частині, зокрема, щодо використання банком права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та, відповідно, зміни у такий спосіб строку кредитування, - є безпідставними.

Разом з тим, необхідно зазначити, що у даній справі позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором, обраховану станом на 30.03.2016 року, у розмірі 70186 грн. 99 коп., з яких: 43558 грн. 80 коп. - тіло кредиту, 5369 грн. - проценти за користування кредитом, 3632 грн. 04 коп. - комісія за управління кредитом, 17523 грн. 52 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, 103 грн. 63 коп. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, позаяк, строком повернення кредиту в повному обсязі за умовами даного кредитного договору є 25.09.2015 року.

Отже, враховуючи наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів за користування кредитом, комісії за управління кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, які нараховані відповідачу після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, тобто за період з 26.09.2015 року по 30.03.2016 року, - є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Окрім того, необхідно зазначити, що до січня 2015 року позичальник вносив щомісячні платежі (останній платіж - 23.01.2015 року), які банком зараховувались на сплату процентів, комісії та тіла кредиту, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.21 т.1) та поданими відповідачем ОСОБА_1 квитанціями (а.с.129-154 т.1).

При цьому, необхідно зазначити, що усі надані відповідачем квитанції про сплату щомісячних платежів на погашення кредиту відображені у вказаному вище розрахунку заборгованості.

Таким чином, станом на 25.09.2015 року заборгованість за тілом кредиту становила 1647,51 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 122,31 доларів США; заборгованість по комісії за управління кредитом - 2138 грн. 25 коп.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, пеня за період з 31.03.2015 року по 25.09.2015 року становить 7182 грн. 28 коп. (6419 грн. 88 коп. - пеня за прострочення сплати тіла кредиту; 394 грн. 45 коп. - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом; 367 грн. 95 коп. - пеня за прострочення сплати комісії за управління кредитом).

Всі складові частини заборгованості, по яких нараховано пеню, входять у щомісячний платіж, пеня розрахована в межах одного року перед зверненням до суду із вказаним позовом, тобто в межах строку позовної давності, встановленого законом для такої вимоги, а тому підстав для відмови у стягненні вказаної суми пені немає.

В силу наведеної вище правової позиції Великої Палати Верховного Суду та відповідно до ст.625 ЦК України, законною є й вимога банку про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо сплати тіла кредиту в розмірі 40 грн. 34 коп. При цьому, інші вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки розрахунок трьох процентів річних по сплаті процентів та комісії стосується всієї суми нарахованих процентів і комісії, в тому числі й тих, які нараховані поза строком кредитування.

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути складові заборгованості, які за умовами кредитного договору підлягають нарахуванню в доларах США (у валюті кредиту), лише в гривнях (національній валюті), не зазначаючи в позовній заяві еквіваленту, а апеляційний суд, відповідно до ст.367 ЦПК України, перевіряє законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах заявлених позовних вимог, тому задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 56153 грн. 45 коп., з яких: 43558 грн. 80 коп. (1647,51 доларів США, за курсом - 2643,9172 грн. за 100 доларів США, станом на 30.03.2016 року, як про це зазначено в розрахунку заборгованості) - заборгованість за тілом кредиту; 3233 грн. 78 коп. (122,31 доларів США,за курсом - 2643,9172 грн. за 100 доларів США, станом на 30.03.2016 року, як про це зазначено в розрахунку заборгованості) - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 2138 грн. 25 коп. - заборгованість по комісії за управління кредитом; 7182 грн. 28 коп. - заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором; 40 грн. 34 коп. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В іншій частині вимоги позивача ПАТ «Дельта Банк» до відповідача ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) також зроблено висновок, що «оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів».

Отже, що ж стосується доводів відповідача ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності, то необхідно зазначити, що такі є безпідставними, оскільки вимога банку про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41853 грн. 63 коп. рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2012 року задоволена не була, а в подальшому, починаючи з жовтня 2012 року до січня 2015 року, відповідач вносив щомісячні платежі, які зараховувались банком згідно з умовами кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості та наданими відповідачем квитанціями, і такі платежі не можна вважати, як стверджує відповідач, сплатою частинами визнаної ним заборгованості в розмірі 41853 грн. 63 коп., оскільки платіж по кредиту та процентах вносився відповідачем у доларах США, а комісія - в гривнях, тобто саме так, як передбачено умовами кредитного договору, крім того, заборгованість за кредитом (прострочена) і по нарахованих процентах утворилась лише у травні 2014 року, а щомісячні платежі відповідач взагалі перестав сплачувати, які були нараховані, починаючи з січня 2015 року, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, в тому числі й окремо щодо кожного із прострочених у 2014 році щомісячних платежів, немає, оскільки при зверненні до суду з даним позовом у квітні 2016 року ще не сплив трирічний строк позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення спірної заборгованості, в тому числі й по прострочених щомісячних платежах.

Отже, з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 70186 грн. 99 коп. підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, лише на суму 56153 грн. 45 коп., з наведених вище мотивів.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» за наслідками апеляційного розгляду справи в названій вище частині (80%), рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 у користь позивача, зменшивши його до 1102 грн. 40 коп.

Окрім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені ПАТ «Дельта Банк» по сплаті судового збору в розмірі 2756 грн. за подання касаційної скарги, яка була задоволена Верховним Судом, підлягають стягненню з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за наслідками розгляду справи апеляційним судом (80%), а саме: в розмірі 2204 грн. 80 коп.

В свою чергу, понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 7844 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги та двох касаційних скарг, які судами апеляційної та касаційної інстанції задоволені частково, підлягають стягненню з позивача, пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено за наслідками розгляду справи апеляційним судом (20%), а саме: в розмірі 1568 грн. 96 коп.

Таким чином, за наслідками взаємних зарахувань присуджених кожній із сторін і наведених вище судових витрат, понесених на стадії апеляційного та касаційного розгляду справи, з відповідача ОСОБА_1 у користь позивача ПАТ «Дельта Банк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 635 грн. 84 коп. (2204 грн. 80 коп. - 1568 грн. 96 коп.).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1, п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 70186 гривень 99 копійок, з яких: 43558 гривень 80 копійок - тіло кредиту, 5369 гривень - відсотки, 3632 гривень 04 копійок - комісія, 17523 гривень 52 копійки - пеня, 103 гривень 63 копійок - сума за ставкою 3% річних, - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (м. Київ, вул. Щорса, 36Б, ) заборгованість за кредитним договором №370-014/ФКВ-08 від 26 вересня 2008 року в розмірі 56153 гривень 45 копійок, з яких: 43558 гривень 80 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 3233 гривень 78 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 2138 гривень 25 копійок - заборгованість по комісії за управління кредитом; 7182 гривень 28 копійок - заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором; 40 гривень 34 копійок - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року в частині визначення розміру судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», змінити, зменшивши його до 1102 гривень 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (м. Київ, вул. Щорса, 36Б, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 635 гривень 84 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 січня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич