_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/215/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Намазовій К.М., Якубовській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки, суд -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , якою просить зобов`язати відповідачів знести за власний рахунок самочинно побудований металевий паркан та фундамент, в який він вмонтований, від т.(6) до т.(10) згідно кадастрового плану земельної ділянки № 0:13:016:0183 за адресою АДРЕСА_1 , що є додатком до акту обстеження відповідної ділянки від 12.02.2021 р., проведеного відділом контролю за використанням та охороною земель Управління земельних ресурсів Одеської міської ради; зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власний рахунок відновити паркан по межі поділу земельних ділянок від т.(7) до т.(8)- 4,77 м.; від т.(8) до т.(9)-2,69м. відповідно до кадастрового плану земельної ділянки № 0:13:016:0183 за адресою АДРЕСА_1 , що є додатком до акту обстеження відповідної ділянки від 12.02.2021 р., проведеного відділом контролю за використанням та охороною земель Управління земельних ресурсів Одеської міської ради; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , згідно довідки виконавчої служби від 11.02.2021 р. про виконавче провадження № 56875478, суму в розмірі 7715,00 грн. ( з яких виконавчий збір 7446,00 грн., витрати виконавчого провадження 269,00 грн.), яка була стягнута з пенсії ОСОБА_1 за незаконне перенесення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 огорожі по межі поділу земельних ділянок, внаслідок чого була захоплена частина земельної ділянки ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 1816,00 грн. та за позовну вимогу майнового характеру в розмірі 908,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 року, вищезазначену справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.04.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 29.04.2021 року провадження по справі відкрито у порядку загального позовного провадження. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи за відсутності учасника процесу./а.с.34/

Представником відповідачів адвокатом Кудрік К.І. було надано до суду відзив на позов, яким він просив постановити рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення меж земельної ділянки відмовити./а.с.44/

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання з`явився представник відповідачів адвокат Кудрік К.І., який позовні вимоги не визнав та просив відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідачів, приходить до наступного.

Згідно до ч.І ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.І ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.І ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, Захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Згідно ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, то перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Судом встановлено, що 78/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів від 07.05.1997 року, замість договору купівлі-продажу від 28.09.1984року, на підставі технічного паспорту від 14.03.1997 року, рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 07.09.1996 року за № 390, розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 07.05.1997 року № 154.

Відповідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів № 390 від 07.09.1996 року ОСОБА_5 було надано земельну ділянку, площею 691 кв.м. по АДРЕСА_1 , в постійне користування, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд/а.с.30,т.2/

Відповідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 109 від 22.02.1997 року ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 691 кв.м. по АДРЕСА_1 та на підставі вказаного рішення ОСОБА_5 було видано державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, площею 0,0691 га, яка розташована на території Київського району м.Одеси.

Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало в домоволодінні житловий будинок літ.»Б», що складає 22/100 частин домоволодіння на підставі договору дарування від 22.12.2000 року.

На підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1052 від 03.08.2004 року «Про розділ домоволодіння АДРЕСА_1 на два самостійних» було затверджено висновок ОМБТІ та РОН від 09.04.2004 року про розділ домоволодіння АДРЕСА_1 на два самостійних. Визнано право власності на знов утворені домоволодіння: АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку літ.А та госспоруд літ. »Е.Д.Ж.» за ОСОБА_5 І ціле та домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складається із житлового будинку літ.Б за ОСОБА_2 Ѕ частину домоволодіння і за ОСОБА_3 Ѕ частину домоволодіння/а.с.14/

Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності від 30.11.2004 року на праві спільної часткової власності, відповідно якого вони є власниками домоволодіння АДРЕСА_3 . Вказана обставина підтверджується також витягом КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Проте, земельна ділянка відповідачів до наступного часу не приватизована.

Відповідно рішення Одеської міської ради № 2877-VI від 19.02.2013 року було затверджено нова редакція п.1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 109 від 22.02.1997 року, де ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 691 кв.м. по АДРЕСА_1 , в частині зміни площі земельної ділянки шляхом її збільшення з 691кв.м. на 697 кв.м./а.с.160,т.2/.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4501948 ВІД 06.06.2013 року в якому вказано, що ОСОБА_5 належить земельна ділянка, площею 0,0697 га/а.с.184,т.1/

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що вбачається із актового запису № 2085, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, свідоцтва серії НОМЕР_2 /а.с. 148,т.1/ Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок та земельну ділянку. /а.с.183,184,т.1/.

26.08.2015 року, дружина померлого, позивач по справі ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, якими зазначено, що спадщина складається із житлового будинку, загальною площею 176,6 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,0697 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 22.07.2015 року вказано, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 становить 697м.кв./а.с.207-209,т.1/.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом, який в подальшому було уточнено, до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про встановлення земельного сервітуту та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. По справі було призначено та проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, та додаткову експертизу.

Для встановлення земельного сервітуту, за клопотанням судового експерта, в 2016 р. концерном «Камелот» була проведена кадастрова зйомка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Судовий експерт звернула увагу на те, що по спірній стороні конфігурація земельної ділянки за фактом відрізняється від конфігурації, вказаної в кадастровому плані. Аналізуючи порівняльну схему, експерт зокрема зазначила, що з боку суміжних землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частина земельної ділянки ОСОБА_1 , площею 0.19 кв.м., виходить за межі, вказані в копії кадастрового плану в бік земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (малюнок №4, вказано синім кольором). Частина земельної ділянки ОСОБА_1 , площею 16.84 кв.м., виходить за межі, вказані в копії кадастрового плану в бік земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (малюнок №4, вказано жовтим кольором).

Тобто, експертом було встановлено, що згідно копії Кадастрового плану земельної ділянки, наявного в додатку до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 22.07.2015 року вказано, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 становить 697 кв.м., а згідно копії Кадастрового плану земельної ділянки за фактом, виконаного концерном «Камелот» станом на 2016 рік, вказано, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 становить 712 кв.м., що на 15 кв.м. більше ніж площа, що вказана в вищезазначеній копії Кадастрового плану/а.с.208,т.1/

11.09.2017 року у судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяву про збільшення позовних вимог та просили суд зобов`язати ОСОБА_1 перенести паркан, тому що позначені на малюнку №4 судового експерта синім 0,19 кв.м. та жовтим 16,84 кв.м. частини земельної ділянки ОСОБА_1 , які виходять за межі кадастрового плану, знаходяться в їх користуванні.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2017 року позовні вимоги позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було задоволено у повному обсязі, зокрема зобов`язано ОСОБА_1 відновити межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , яка знаходиться у фактичному користуванні та належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шляхом перенесення огорож (парканів) відповідно до меж земельної ділянки АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , які встановлені кадастровим планом земельної ділянки, що наявний в додатку до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 22.07.2015 року та позначено у графічному відображенні малюнку №4 синім кольором, площею 0.19 кв.м., та жовтим кольором, площею 16.84 кв.м. (копія малюнку №4 додається).

У мотивувальній частині рішення суд, посилаючись на висновок додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 063/2017 від 27.06.2017 року, зробив висновок, що фактичні межі та площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 не відповідають межам та площі, відображеним у копії Кадастрового плану земельної ділянки. Вказане рішення суду було оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 10.05.2018 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2017 року без змін. З касаційною скаргою ОСОБА_1 не зверталась, тому вказане рішення суду набрало законної сили та його виконання було здійснено виконавчою службою у повній відповідності з резолютивною частиною рішення.

Позивач зазначає, що 10.08.2018 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 56875478.

27.03.2019 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Т.Г. в присутності стягувача ОСОБА_6 , боржника ОСОБА_1 , а також директору «Центру Сітео» експерта Митнікова Г.П., інженера-геодезиста ОСОБА_7 було проведено виконавчі дії з приводу виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2017 року про відновлення меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , яка знаходиться у фактичному користуванні та належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шляхом перенесення огорож (парканів) відповідно до меж земельної ділянки АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , які встановлені кадастровим планом земельної ділянки, що наявний в додатку до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 22.07.2015 року, що вбачається із Акту державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25.04.2019 року. ОСОБА_1 від підписання акту відмовилась./а.с.21/

За проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 56875478 з ОСОБА_1 було стягнуто виконавчий збір у розмірі 7715,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, мотивуючи тим, що незаконне перенесення огорожі відповідачами призвело до самовільного захоплення частини її земельної ділянки, площею 16,84 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, суд не погоджується з даними доводами позивача, оскільки дії виконавчої служби було направлено на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, тому дії державного виконавця не мали характеру незаконних або самочинних. Будь-яких заяв до суду з приводу оскарження дій державного виконавця при примусовому виконанню рішення суду від ОСОБА_1 не надходило. Фактично рішення суду було виконано в повному обсязі.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

16.01.2020 року ОСОБА_1 звертається до Київського районного суду м.Одеси про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що в основу рішення суду було покладено висновок судового експерта, що фактична межа та площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не відповідають межам та площі, відображеній в копії Кадастрового плану земельної ділянки, що наявна в Додатку до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 22.07.2015 року.

Позивач зазначає, що повторно у 2018 році вона звернулась до Головного управління Державного кадастру в Одеській області та надала копії архівних документів, які підтверджують незмінність меж земельної ділянки з моменту її приватизації чоловіком ОСОБА_5 . Інспекцією за контролем та використанням земель була розглянута документація з землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . За результатами розгляду була виявлена технічна помилка - неправильно внесені координати поворотних точок. Це стало причиною помилки в графічному відображенні земельної ділянки в кадастровому плані, який був виготовлений на підставі технічної документації 1996 року. Тобто на час розгляду справи існувала помилка в технічній документації, однак виявлена спеціалістами ЦДЗК вже після винесення судового рішення.

19.12.2019 р. ОСОБА_1 отримала витяг № НВ-019 з державного земельного кадастру з виправленою конфігурацією земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:016:0183.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 09.06.2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2017 року за нововиявленими обставинами було відмовлено, постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 09.06.2020 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2017 року за нововиявленими обставинами залишено без змін./а.с.189,т.4/

Позивач зазначає, що 12.02.2021р. відділом контролю за використанням та охороною земель Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, за її зверненням, було проведено огляд земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:016:0183, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. За результатами огляду було складено акт огляду земельної ділянки від 12.02.2021 року. Позивач вказує, що згідно даного акту та схеми, доданої до нього, частина земельної ділянки, яка позначена жовтим кольором, орієнтовною площею 10 кв.м. ( згідно висновку судового експерта інша площа - 16.84 кв.м.) є самовільно захопленою./а.с.23,24/.

Тому, позивач зазначає, що відповідно до ст.158 ЗК України вона змушена звернутися до суду з позовом про захист права власності на свою земельну ділянку шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки, знести за власний рахунок самочинно побудований металевий паркан та фундамент, в якій він вмонтований, відновити межі земельних ділянок, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки №:13:016:0183 за адресою АДРЕСА_1 , що є додатком до акту обстеження відповідної ділянки від 12.02.2021 року, проведеного відділом контролю за використанням та охороною земель Управління земельних ресурсів Одеської міської ради.

Відповідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом.

За приписами ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Із позовної заяви та пояснень, наданих позивачем у судовому засіданні, вбачається, що основним доказом на підтвердження вимог щодо відновлення меж земельної ділянки позивач зазначає Акт огляду земельної ділянки від 12.02.2021 року, складений спеціалістами відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства. З даного акту вбачається, що спеціалістами відділу Григорьєвим Е.Д., ОСОБА_8 з метою розгляду листа гр. ОСОБА_1 від 25.01.2021 року було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 та візуально встановлено, що шляхом встановлення металевого паркану суміжні землекористувачі гр.гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самовільно зайняли частину вищезазначеної земельної ділянки орієнтованою площею 10 кв.м., що є порушенням вимог п.6, ч.1 ст.211 Земельного кодексу України, що позначено на схемі, доданої до акту./а.с.23/.

Судом уважно було досліджено вказаний акт та встановлено, що він є неналежним доказом по справі про відновлення меж земельної ділянки, оскільки до нього не додано відповідних письмових досліджень, яким саме чином встановлені обставини зазначені в акті, є посилання лише на візуальний огляд, без дослідження інших доказів, ретельного з`ясування усіх обставин справи, огляду правовстановлюючих документів та технічної документації, здійснення порівняльного аналізу між первісною кадастровою зйомкою земельної ділянки та усіх послідуючих, наявності по іншій справі судового експертного дослідження та рішення суду, яке набрало законної сили, надання пояснень сторін конфлікту.

Цей Акт не відповідає вимогам складення документів, оскільки не зазначено кваліфікація спеціалістів, наявність відповідних знань, сертифікатів, не проводилась належна інструментальна перевірка, дослідження документів, лише зазначено, що візуально та орієнтовано відповідачі самочинно зайняли частину земельної ділянки позивачки площею 10 кв.м., при цьому відсутні посилання на правовстановлюючі документи та технічну документацію сторін, відповідачі взагалі не були присутніми при складанні даного акту огляду земельної ділянки.

В матеріалах даної цивільної справи та 4х томах цивільної справи № 520/13728-ц, є відомості про неодноразові складання технічної документації, проведення геодезичних зйомок, внесення змін до кадастрової документації, отримання витягів та внесення виправлень, вказані обставини потребують проведення судової земельно-технічної експертизи з метою дослідження у повному обсязі всіх обставин справи для вирішення питання про відновлення меж земельної ділянки у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 19.12.2019 р. нового витягу № НВ-019 з державного земельного кадастру з виправленою конфігурацією земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:016:0183.

Судом було роз`яснено позивачу право на проведення судової експертизи, однак позивач відмовилась та зауважила, що для відновлення меж земельної ділянки, знесення металевого паркану та фундаменту достатньо даних, які зазначено в Акті огляду земельної ділянки від 12.02.2021 року та доданої схеми, необхідності в проведенні експертизи немає.

Проте, суд зауважує, що по даній справі необхідно спеціальні знання, сам акт без технічного обґрунтування, опису або висновку не може бути документом, тим належним доказом, на підставі якого у разі задоволення позову суд може відновити межі земельної ділянки, а виконавча служба здійснити виконання по описанню координат поворотних точок меж земельної ділянки, які повинні бути описані у резолютивній частині рішенні на підставі висновків компетентних експертних органів.

Відповідно до ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами /стороною/ не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Суд зауважує, що будь-який акт огляду земельної ділянки відрізняється від висновку експерта, оскільки висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством, з попередженням експертів про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову.

Безпосередньо позивач у своїх поясненнях вказує на розбіжності в площі земельної ділянки (10 кв.м. або 16,84 кв.м.), на її думку самочинно зайнятою відповідачами, посилаючись, що згідно вищевказаного акту та схеми, доданої до нього, частина земельної ділянки, яка позначена жовтим кольором, орієнтовною площею 10 кв.м. (згідно висновку судового експерта - 16.84 кв.м.) - є самовільно захопленою. З`ясування усіх цих обставин потребують спеціальних знань.

Із пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні вбачається, що вона не має претензій до площі земельної ділянки, яка встановлена правовстановлюючими та кадастровими документами у розмірі 0,0697 га та власником якої вона є, однак фактично усі пояснення ОСОБА_1 зводяться щодо її незгоди з висновком експертизи, з судовим рішенням від 31.10.2017 року та діями державного виконавця при виконанні вказаного рішення. Проте, вказане рішення набрало законної сили та було виконане у повному обсязі державним виконавцем.

Суд звертає увагу позивача на принцип юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Крім того, позивачем окрім позовних вимог щодо відновлення меж земельної ділянки, зобов`язання відповідачів знести за власний рахунок самочинно побудований металевий паркан та фундамент, зобов`язання відповідачів за власний рахунок відновити паркан по межі поділу земельних ділянок, також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 , згідно довідки виконавчої служби від 11.02.2021 р. про виконавче провадження № 56875478, суми в розмірі 7715,00 грн. ( з яких виконавчий збір 7446,00 грн., витрати виконавчого провадження 269,00 грн.), які було стягнуто з пенсії ОСОБА_1 .

Однак, суд зауважує, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивачки суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, заявлені до неналежних відповідачів та повинні розглядатись в іншому провадженні, проте позивач будучи незгодна з діями виконавчої служби, будь-яких заяв до суду щодо оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця при проведенні виконавчих дій направлених на виконання рішення суду або незаконності стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, не заявляла.

Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові на позивача, тому сплачений судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 1816,00 грн. та за позовну вимогу майнового характеру в розмірі 908,00 грн. не підлягають стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_1 .

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, недоведеними належними доказами, безпідставними, тому не підлягаючими задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.321,386,391 ЦК України, ст.ст.79-1, 81, 90, 120, 125, 152, 158, 198 ЗК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позовній заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.02.2022 року.

Суддя Гниличенко М. В.