Справа № 373/1150/21
Номер провадження 2/373/24/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого-судді Хасанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ступак Л.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету

Переяславської міської ради Лой К.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконкому Переяславської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

Також просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь понесені судові витрати: 908,00 гривень судового збору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 08.07.2017, рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.01.2021 їх шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач дітьми не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

31.10.2021 від представника відповідача ОСОБА_7 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила факт ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, оскільки ОСОБА_3 матеріально утримує малолітніх дітей, приділяє їм свій час та увагу та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Позов в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не визнає та просить відмовити в його задоволенні в цій частині. До відзиву додала фотодокази.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зазначивши при цьому, що відповідач нехтує своїми обов`язками як батько. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею одноособово, без участі і підтримки відповідача. Діти перебувають на повному її утриманні; відповідач, в свою чергу, не бере участі ні в навчанні, ні в позашкільному розвитку дітей. Крім того, відповідач проявляє байдужість до здоров`я дітей; висловлює свою незгоду з призначеним донці лікуванням та не вбачає необхідності у проведенні оперативного втручання.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вважав, що оскільки ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні дітей не бере, інтересу до їх життя не виявляє, наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення аліментів, натомість, в частині позбавлення батьківських прав, - позов не визнав. Окремо зазначив, що в нього доволі дружні відносини з дітьми, він завжди цікавився життям своїх дітей та ніколи не був до них байдужим. Він часто приїздить до дітей, привозить їм продукти та купує одяг, здає грошові кошти на ремонт садочка, сам бере участь у його ремонті, однак зустрічі з дітьми, останнім часом, залежать від настрою дружини. Крім того, дружина, заблокувала у своєму мобільному телефоні його номер, і він тривалий час не міг дізнатись про своїх дітей. Його незгода з призначеним донці лікуванням, в жодній мірі не є байдужістю, а навпаки свідчить про його схвильованість про стан здоров`я доньки; вважає, що необхідно вислухати альтернативну думку з приводу встановленого донці діагнозу.

Представник відповідача ОСОБА_4 , вказуючи, що підстави для позбавлення батьківських прав її довірителя відсутні, а отже в цій частині у позові слід відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні не вбачала за доцільне позбавляти батьківських прав відповідача; щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, з урахуванням позиції відповідача, вважала за необхідне позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.01.2021 позивач ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , зареєстрованому 08.07.2017 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, актовий запис №151. Вказаним рішенням суду цей шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 15.12.2017 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом ДРАЦ ГТУЮ у Київській області, та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого 28.05.2019 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом ДРАЦ ГТУЮ у Київській області.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 14.11.2019 за №2846, на утриманні ОСОБА_1 перебувають двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Матеріали справи також містять роздруківки фотознімків, та фіскальних чеків за різні товари, надані відповідачем.

Згідно з Висновком Служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради від 10.12.2021 за №173 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , останній офіційно аліментів на дітей не сплачує, проте надає матеріальну допомогу колишній дружині ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , періодично спілкується з дітьми. ОСОБА_3 бажає бачитися з дітьми, займатися їх утриманням та вихованням. За таких обставин начальник служби Борисюк Л. вважає, що на даний час є недоцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому, при ухиленні від виконання батьківських обов`язків, наявним має бути вольовий аспект діяння в особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що зокрема може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконанні обов`язків, невиконанні як усвідомленої дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. В інакшому випадку, вказане діяння неможливо кваліфікувати в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків.

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка періодично не виконує своїх батьківських обов`язків, проте проявляє бажання це робити, періодично спілкується з ними, надає матеріальну допомогу на їх утримання.

В судовому засіданні з`ясовано, що відповідач періодично бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні своїх дітей, що визнається і самою позивачкою. Встановлено, що ОСОБА_3 періодично спілкується з дітьми, бажає бачитися з ними, займатися їх утриманням та вихованням.

Обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які залишилися проживати з матір`ю, не встановлено.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Періодична ж участь батька в житті дітей, здебільшого, як вбачається, спричинена тривалим конфліктом між сторонами та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні спільних дітей, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами. Так, позивач, бажає визначати умови спілкування батька з дітьми та його участь у їх вихованні без урахування думки самого відповідача та виключно на власний розсуд. Незгода ж відповідача із запропонованими умовами сприймається позивачем як відмова від виконання відповідачем від своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей.

Окрім вказівки на незгоду батька щодо умов його спілкування з дітьми, позивач не навела в судовому засіданні, які саме дії чи бездіяльність відповідача свідчать про ухилення ним від виконання свого обов`язку по вихованню дітей, та не надала беззаперечних доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Отже, за відсутності винної поведінки та свідомого нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками, беручи до уваги той факт, що батько дітей бажає продовжувати спілкуватися із ними, а також відсутність інших передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку, що необхідність застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, є недоведеною.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення аліментів, суд відзначає наступне.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд, аналізуючи матеріали справи, вивчивши порядок утримання дітей та спосіб їх життя, при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я дітей, матеріальне становище сторін, потребу дітей в одержанні аліментів, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, вважає розмір аліментів, заявлений позивачем таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості.

За правилами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України.

Таким чином, враховуючи обставини справи, принципи розумності та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 15.07.2021 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей в усіх судових інстанціях, а тому з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 гривень.

Керуючись статтями ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконкому Переяславської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 липня 2021 року до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_5 повноліття.

Допустити негайне виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , фактично проживаючий по АДРЕСА_3 .

Суддя В. В. Хасанова