Справа №751/5214/21
Провадження №2/751/190/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

секретаря судового засідання Гармаш-Лящинської М.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ПрАТ «Чернігівоблбуд» Авраменка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, Виконавчого комітета Чернігівської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок,

Встановив:

До Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, Виконавчого комітета Чернігівської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд», в якому просить: визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 року № 285 «Про переведення житла тресту «Чернігівоблбуд» в колективну власність», в частині зобов`язання бюро технічної інвентаризації видати тресту «Чернігівоблбуд» свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, видане тресту «Чернігівоблбуд» 16 лютого 1994 виконкомом Новозаводської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 року № 285, в частині яка посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 (нинішня назва АДРЕСА_2 , дійсно належить тресту «Чернігівоблбуд» на праві особистої власності; стягнення судових витрат.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 , щодо якої внесений запис про державну реєстрацію прав власності за ЗАТ «Чернігівоблбуд», не могла бути передана в колективну або приватну власність, а лише у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова від імені якої виступає Чернігівська міська рада. Позивач посилається також на те, що на даний час відсутнє чинне рішення виконавчого комітету, на підставі якого у ПрАТ «Чернігівоблбуд», як правонаступника ЗАТ «Чернігівоблбуд», виникло право власності на спірну квартиру. Позивач зазначає, що Чернігівська міська рада, у власність якої повинна бути передана спірна квартира, не має можливості вільно розпоряджатися нею, у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у зв`язку з наявністю оскаржуваного свідоцтва про право власності. Не скасування вищезгаданого свідоцтва перешкоджає позивачу у встановлений чинним законодавством України спосіб скористатися своїм правом на безоплатну приватизацію частки житлового фонду держави в квартирі, в якій він зареєстрований та мешкає майже 28 років і фактичним власником якої є він та члени його родини.

Ухвалою судді від 26.07.2021 року справа призначена до розгляду у підготовче судове засідання. (а.с. 97-98)

25.08.2021 року директором ПрАТ « Чернігівоблбуд» подано відзив на позовну заяву з додатками. (а.с. 129-153)

Ухвалою суду від 01.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. (а.с. 157-158)

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові та просили задовольнити з підстав, викладених ньому .

Представник відповідача ПрАТ «Чернігівоблбуд» в судовому засіданні заперечував проти позову і просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов, а у відповідній чстині закрити провадження у справі.

Представники відповідачів Чернігівської міської ради та Виконавчого комітета Чернігівської міської ради в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином (а.с.179 - 180), клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступник підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.08.2020 року, у справі №927/285/20, яке набрало законної сили, за позовом Чернігівської міської ради до ПрАТ «Чернігівоблбуд», тобто осіб, які є відповідачами у даній справі, про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів №81 від 18.04.1988 «Про державне та індивідуальне будівництво» у розділі «I. Про державне будівництво» надано Чернігівському обласному ремонтно-будівельному тресту дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт на площі 0,2га по АДРЕСА_3 для будівництва односекційного 10-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованим продовольчим магазином. Кількість квартир визначити проектом. (а.с. 36-38)

31.03.1989 між Чернігівським обласним управлінням житлово-комунального господарства Чернігівського облвиконкому (управління), з однієї сторони та колективом працівників Чернігівського спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту (трест) було укладено договір об умовах організації виробництва і матеріального стимулювання між облжилкомунуправлінням Чернігівського облвиконкому і колективом працівників Чернігівського спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту в умовах оренди майна державного підприємства, який вступив в дію з 01.04.1989 по 31.12.2010. (а.с.39-41)

Відповідно до п.2.13 вказаного договору трест зобов`язався забезпечити збереження соціалістичної власності і нести матеріальну відповідальність у відповідності з Законом.

У ст.87 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що соціалістичною власністю є: державна (загальнонародна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організації. У статті 88 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що основу особистої власності громадян становлять трудові доходи.

У відповідності до п. 1.3 Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту «Чернігівоблбуд», затвердженого на конференції тресту 20.01.1990р. та зареєстрованого рішенням Деснянського районного виконкому Ради народних депутатів 28.02.1990р. № 58, «Чернігівоблбуд» - є орендним підприємством і правонаступником державного підприємства Чернігівського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту Міністерства житлово-комунального господарства УРСР, працюючого на підставі договору про умови організації виробництва і матеріального стимулювання між облжитлокомунуправлінням Чернігівського облвиконкому і колективом Чернігівського ремонтно-будівельного тресту на умовах оренди майна від 31.03.1989р. і додаткової угоди до нього.

Згідно з п. 1.5 свого Статуту трест «Чернігівоблбуд» складає самостійний баланс, є юридичною особою, володіє відокремленою частиною загальнонародної соціалістичної власності, взятої в оренду від Чернігівського обласного управління житлово-комунального господарства Чернігівського облвиконкому, и створює свою колективну власність.

Відповідно до ст. 2 Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 N 697-XII, власність в Українській РСР виступала в таких формах: індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна.

У відповідності до ч.4 ст. 2 Закону УРСР «Про власність» в редакції Закону N 2544-12 від 07.07.1992 власність в Українській РСР виступала в таких формах: приватна, колективна, державна.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 1.1 статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд», затвердженого конференцією організації орендарів підприємства «Чернігівоблбуд» (протокол від 12.05.1992), перереєстрованого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради народних депутатів (рішення №235 від 18.10.1993) визначено, що орендне підприємство «Чернігівоблбуд» повне найменування Чернігівське обласне проектне ремонтно-будівельне орендне підприємство «Чернігівоблбуд» утворене на підставі оренди майна державного підприємства - Чернігівського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту, у відповідності з рішенням конференції тресту від 20.01.1990. Додаткова угода до договору оренди укладена з Фондом комунального майна і приватизації обласної ради народних депутатів 23.07.1993, з метою приведення у відповідність з Законом України «Про оренду майна державних підприємств і організацій» договору оренди від 31.03.1989, укладеного з обласним управлінням комунального господарства.

Відповідно до ст. 26 Цивільного кодексу Української РСР в редакції на дату проведення конференції Чернігівського спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту, де було затверджено Статут тресту «Чернігівоблбуд», юридична особа має цивільну правоздатність відповідно до встановлених цілей її діяльності.

Правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, - з моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.

Правоздатність тресту «Чернігівоблбуд», як юридичної особи, виникла починаючи з 26.02.1990, дати державної реєстрації рішенням виконавчого комітету Деснянської районної Ради народних депутатів № 58.

Відповідно до ст. 42 Конституції Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття Рішення № 285) громадяни України мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних житл, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги. Громадяни України повинні дбайливо ставитись до наданого їм житла.

У відповідності до статті 1 Житлового кодексу Української РСР (чинного на момент прийняття рішення № 285) відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин. (Стаття 2. Завдання житлового законодавства Української РСР).

Згідно зі статтею 3 Житлового кодексу Української РСР (чинного на момент прийняття рішення № 285) житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. Відносини, зв`язані з будівництвом житла, регулюються відповідним законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Статтею 4 Житлового кодексу Української РСР (в редакції на дату прийняття рішення № 285), передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідно до ст. 5 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття рішення № 285), державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Також, статтею 1 Закону УРСР «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, на дату прийняття рішення № 285), встановлено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно зі ст. 52 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття рішення № 285) жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

За правилами ст. 15 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття рішення № 285), виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті (в тому числі): приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51); затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52); видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141).

Статтею 18 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття рішення № 285) встановлено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

21.06.1993 рішенням №122 виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про затвердження актів державних приймальних комісій» затверджено акт державної приймальної комісії Новозаводський район 36-квартирний будинок з збудовано-прибудованим магазином по АДРЕСА_3 , I комплекс без магазину, зальною площею 2560,87кв.м, кошторисною вартістю 712т крб. в цінах 1984 року побудований будівельним управлінням №5 треста «Чернігівоблбуд» за його замовленням. Поштова адреса: АДРЕСА_4 , замовнику прийняти об`єкт на свій баланс.

У доданому до матеріалів справи акті державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію вказано, що замовником є АП «Чернігівоблбуд», будівництво проведено на підставі рішення від 18.04.1989 року №81.

При цьому, відповідно до копії Загальної частини статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного треста «Чернігівоблбуд» (зареєстрованого 28.02.1990 №58) у розділі 1.2 «Структурні підрозділи тресту» відсутній у переліку такий підрозділ, як будівельне управління №5 треста «Чернігівоблбуд».

У ст.58 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до архівного витягу №17-24/ від 24.06.2021 із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів від 19.07.1993 №160 «Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках і в тих, які підлягають знесенню» вирішено затвердити спільні рішення адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, організацій про виділення житлової площі і видати ордери п.9.11 Будівельному управлінню №5 об`єднання «Чернігівоблбуд»: ОСОБА_3 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , на сім`ю 3 чоловіки (вона, чоловік та син позивач по справі), зі зняттям з квартирного обліку. Квартирна черга №3, загальна з 1980 року. Проживали по АДРЕСА_6 (а.с. 68)

На виконання вказаного рішення, видано ОСОБА_3 ордер на жиле приміщення №620 від 20.09.1993 за підписом голови виконкому Новозаводської районної ради народних депутатів м.Чернігова. (а.с. 69)

Я свідчать матеріали справи, на час видачі вказаного вище ордеру, діяло Чернігівське обласне проектне ремонтно-будівельне орендне підприємство «Чернігівоблбуд» утворене на підставі оренди майна державного підприємства - Чернігівського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту, у відповідності з рішенням конференції тресту від 20.01.1990.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Після передачі спірних квартир фізичним особам на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів, 18.10.1993 року було перереєстровано статут Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд», у п.1.7 якого у переліку структурних підрозділів значиться Чернігівське будівельне управління №5, м. Чернігів, вул.Коцюбинського, 38.

Також, після видачі громадянам ордерів на житлове приміщення, 28 грудня 1993 року виконавчим комітетом Чернігівської міської Ради народних депутатів прийнято рішення №285 «Про переведення житла тресту «Чернігівоблбуд» в колективну власність», відповідно до якого виконавчий комітет зобов`язав бюро технічної інвентаризації видати тресту «Чернігівоблбуд» свідоцтво на право власності на такі квартири: - двокімнатні №№2,3,7,10,15,19,23,34; трикімнатні №№1,9,13,17,21; чотирикімнатні №№8, 12, 16, АДРЕСА_7 ; трикімнатну АДРЕСА_8 ; двокімнатна АДРЕСА_9 . (а.с. 70)

Проте, виконавчим комітетом Новозаводської районної ради народних депутатів 16 лютого 1994 року було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок тресту «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів №285 від 28.12.1993, в якому вказано: посвідчує, що в цілому квартири, зокрема, квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить тресту «Чернігівоблбуд» на праві особистої власності. (а.с. 71)

При цьому, станом на 16.02.1994, відповідно до діючого на той час Закону України «Про власність», стаття 11, суб`єктами права приватної власності в Україні є громадяни України, громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства, а не юридичні особи.

Згідно з розпорядженням Чернігівського міськвиконкому №385-р від 27.11.1995 орендне підприємство «Чернігівоблбуд» було перейменовано в Чернігівське обласне проектне ремонтно-будівельне закрите товариство «Чернігівоблбуд», яке в свою чергу було перейменовано в закрите акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» (розпорядження Чернігівського міськвиконкому від 03.09.04р. №1000010). (а.с. 73-75)

Публічне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» (ідентифікаційний код 03333653), відповідно до п.п.1.4, 1.5 Статуту, затвердженого зборами акціонерів закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» протокол № 1 від 27.05.2011р. та зареєстрованого державним реєстратором 27.07.2011р., створено згідно установчих зборів засновників від 13.04.1995р. №7 шляхом перетворення суб`єкта підприємницької діяльності Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд», і відповідно є правонаступником Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» та закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд». Загальними зборами акціонерів товариства 27.05.2011 (протокол №1 від 27.05.2011) прийнято рішення про обрання типу товариства та зміну його найменування: з закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» на публічне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд». (а.с. 76-88)

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 03333653 в реєстрі значиться Приватне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд», за адресою: 14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, вул. Музейна, будинок 2, ОСОБА_4 - підписант; керівник.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом свого порушеного права власності, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що не скасування свідоцтва про право власності на квартиру, яка надана позивачу згідно ордерів, перешкоджає йому скористатися правом на безоплатну приватизацію частки житлового фонду держави в квартирі, в якій позивач зареєстрований та проживає майже 28 років.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною третьою статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач хоча і не є власником спірної квартири, може бути позивачем у справі про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, оскільки рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 року № 285 «Про переведення житла тресту «Чернігівоблбуд» в колективну власність», яким зобов`язано бюро технічної інвентаризації видати тресту «Чернігівоблбуд» свідоцтва на право власності на квартири, в тому числі квартири АДРЕСА_1 , хоч і не у спосіб та не особою, визначеними вказаним рішенням, на що вказує позивач, проте, на думку суду, будучи актом одноразового застосування, все ж вичерпалою свою дію фактом виконання, тобто фактичною видачею спірного свідоцтва про право власності, тому відсутні підстави для визнання його недійсним та скасування і з підстав, на які посилається позивач.

Окрім того, чинним рішенням Чернігівської міської ради від 24 березня 2017 року визнано вказане рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 285 від 28.12.1993 року «Про переведення житла тресту «Чернігівоблбуд» в колективну власність» в частині зобов`язання бюро технічної інвентаризації видати тресту «Чернігівоблбуд» свідоцтва на право власності на квартири, в тому числі квартири АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_1 таким, що не відповідає Конституції України та чинному законодавству України, тобто неправомірним ( а.с. 72)

Більш того, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2019 року, яке набрало законної сили, вже було відмовлено позивачу в задоволенні його позовної вимоги щодо скасування рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 року № 285.

За таких обставин, з метою недопущення позбавлення остаточного рішення юридичної сили та порушення принципу юридичної визначеності, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, видане тресту «Чернігівоблбуд» 16 лютого 1994 виконкомом Новозаводської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 року № 285, в частині яка посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 (нинішня назва АДРЕСА_2 , дійсно належить тресту «Чернігівоблбуд» на праві особистої власності, то суд приходить до наступного.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, оскільки, на його думку, він як представник територіальної громади міста Чернігова, у власність якої повинна бути передана зазначена у позові квартира, позбавлений права вільно розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відмовлено позивачу у приватизації квартири у зв`язку із наявністю записів про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ЗАТ «Чернігівоблбуд».

З аналізу статей 13, 15, 16 Цивільного кодексу України слідує, що право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Чернігівська міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України).

При цьому, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються на підставі заяви громадянина.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що 14 лютого 2011 було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Спадкоємцем за законом став її син ОСОБА_1 (а.с. 19)

23.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до органу приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради з заявою про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 89)

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності знаходиться майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Підставою видачі ЗАТ «Чернігівоблбуд» свідоцтва про право власності від 16 лютого 1994 року на квартиру АДРЕСА_16 було рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 року № 285, тобто видача свідоцтв є дією з оформлення права власності на підставі рішень. (а.с. 144) Таким чином, оскільки в подальшому вищезгадане рішення виконкому Чернігівської міської ради рішенням Чернігівської міськради було визнане неправомірним, то свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 31.10.2010, яким посвідчено право власності відповідача на нерухоме майно, підлягає визнанню недійсними та скасуванню.

Отже, позовні вимоги позивача про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, видане тресту «Чернігівоблбуд» 16 лютого 1994 року виконкомом Новозаводської районної ради народних депутатів, на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 року № 285, в частині яка посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 (нинішня назва АДРЕСА_2 , дійсно належить тресту «Чернігівоблбуд» на праві особистої власності - підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-83, 95, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, Виконавчого комітета Чернігівської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, видане тресту «Чернігівоблбуд» 16 лютого 1994 року виконкомом Новозаводської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 року № 285, в частині, яка посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 (нинішня назва АДРЕСА_2 , дійсно належить тресту «Чернігівоблбуд» на праві особистої власності.

Стягнути з Чернігівської міської ради (код ЄРДПОУ 34339125) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 303 (триста три) грн.

Стягнути з Виконавчого комітета Чернігівської міської ради (код ЄРДПОУ 04062015) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 303 (триста три) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» (код ЄРДПОУ 03333653) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 303 (триста три) грн.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення виготовлений 14.02.2022 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач