ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/1287/20Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І.
Провадження № 22-ц/817/56/22 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 602/1287/20 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 09.08.2021 р., ухвалене суддею Костів Л.І., за позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2020 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду із указаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 31.07.2012 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" ( тепер АТ КБ "ПРИВАТБАНК") укладено кредитний договір, шляхом підписання Заяви № б/н від 31.07.2012 року, відповідно до якого банк відкрив відповідачці кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт. Надалі розмір кредитного ліміту збільшено до 5000 гривень. Відповідачка зобов`язувалася слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, тобто короткострокового кредиту, який надається банком у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на рахунку.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» , які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів» долучені до позовної заяви.

Позивач зазначив, що відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, які діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідачки у анкеті-заяві.

Позивач зазначив, що відповідачка зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 16 вересня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 53200.72 грн., яка складається з наступного: 5626.52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 5626.52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2022.24 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 45551.96 грн. - нарахована пеня, а також понесені судові витрати, які позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Лановецького районного суду від 09.08.2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 31.07.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив відповідачці кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт, який було збільшено до 5000 гривень. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 16 вересня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 53200.72 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 . Однак, суд при розгляді справи вказані обставини не врахував, не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, тому помилково відмовив у задоволенні позову.

Зокрема, судом не надано належної правової оцінки виписці по картковому рахунку за кредитним договором, що міститься у матеріалах справи та є належним доказом щодо наявності заборгованості. Вказане узгоджується з позицією, висвітленою в Постанові Верховного суду від 16.09.2020 р., № справи 200/5647/18.

Позивач зазначив, що укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо його укладення на визначених умовах, відповідачка не навела будь- яких доводів та не надала жодних доказів, які б свідчили про те, що договір був укладний без її вільного волевиявлення.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подала.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи апеляційним судом належно повідомлений, про що свідчить особистий підпис представника, тому колегія суддів ухвалила розгляд справи здійснювати у відсутності представника АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Відповідачка ОСОБА_1 також не з`явилась в судове засідання в апеляційний суд.

Із матеріалів справи видно, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 (а.с. 61).

За зареєстрованим місцем проживанням відповідачки апеляційним судом надіслано судові повістки про судові засідання 25.11.2021 року, 10.12.2021 року, 11.01.2022 року, 02.02.2022 року, які були повернуті до суду із зазначенням причин невручення - адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно п. 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.1 статті 131 ЦПК України, ОСОБА_1 про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час усього розгляду справи не повідомляла.

Згідно ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що відповідачка ОСОБА_1 належно сповіщена про час та місце судового засідання, однак не з`явилася до суду без поважних причин, тому ухвалила розглянути справу без її участі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачкою кредитного ліміту. Підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ ПриватБанк не свідчить про її волевиявлення щодо укладення кредитного договору. Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, пені, а також в поверненні фактично отриманої суми кредитних коштів.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись неможливо.

Судом установлено, що 31.07.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», назву якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 16.09.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 31.07.2012 року становить: 53200,72 грн., з яких: 5626.52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 5626.52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2022.24 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 45551.96 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нараховано комісії.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, проценти нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та пеню.

Як на підставу своїх позовних вимог про стягнення заборгованості, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.

Витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачкою.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів щодо умов договору, не може бути підставою для стягнення пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Тому, висновок суду про відмову у стягненні пені в сумі 45551,96 грн., яка нарахована банком за кредитним договором, відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, слід вказати наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зважаючи на те, що у анкеті-заяві від 2 лютого 2019 року строк виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів не визначено, тому перебіг даного строку починається з дня пред`явлення банком вимоги до позичальника, в даному випадку з дня пред`явлення позову, оскільки доказів щодо інших вимог відповідачці позивач не подав. При цьому, умови щодо строку виконання зобов`язання, визначеного в Умовах та правилах надання банківських послуг, витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт, не можуть бути враховані з вищенаведених підстав.

Звертаючись до суду із даним позовом, АТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути відсотки згідно статті 625 ЦК України у сумі 2022.24 гривень, які нараховані станом на 16.09.2020 року (а.с. 10), тоді як позов пред`явлено 29.10.2020 року, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому пакеті (а.с. 58).

Тобто, відсутні підстави стягувати відсотки, нараховані банком згідно ст. 625 ЦК України (3% річних) станом на 16.09.2020 року, так як вимога про повернення боргу (кредитних коштів) пред`явлена 29.10.2020 року, і лише після пред`явлення цієї вимоги і її невиконання боржником наявні підстави вважати, що боржник прострочив виконання грошового зобов`язання.

Проте, з вимогами про стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК України, що нараховані після 29.10.2020 року, банк до суду не звертався, відповідних розрахунків суду не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З врахуванням наведеного, підстави для стягнення відсотків згідно статті 625 ЦК України (3% річних) у сумі 2022.24 гривень, нарахованих банком станом на 16.09.2020 року, у даній цивільній справі відсутні.

Тому, висновок суду про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь у АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у розмірі 2022.24 грн. відповідає вимогам закону.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку фактично отриманої суми кредитних коштів (заборгованості за простроченим тілом кредиту) в сумі 5626,52 гривні, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, банк подав до суду анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанк", витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, тощо.

Крім того, банком подано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, довідку про видачу відповідачу кредитної карти із зазначенням її номера та строку дії, виписку по картковому рахунку за період з 22.10.2013 року., заяву на зміну персональних даних клієнта банку.

Із наданої банком довідки видно, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну карту НОМЕР_1 , дата відкриття 22.10.2013 року, термін дії 05/17 (а.с. 12).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт по карті змінювався: 22.10.2013 року встановлено кредитний ліміт 0,00 гривень, 25.10.2013 року кредитний ліміт було збільшено до 2700,00 гривень, 26.07.2014 року збільшено до 5000,00 грн, 21.08.2015 року року зменшено до 4470,00 гривні, 21.09.2016 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 гривень (а.с. 11).

Крім того, 25.04.2014 року, ОСОБА_1 підписала заяву про зміну персональних даних клієнта банку (а.с. 42).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи).

Випискою про рух коштів по карті відповідачки встановлено, що ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою у період з 28.10.2013 року року по 24.11.2016 року, здійснювала зняття готівки в банкоматах, розраховувалась за товари, тобто погодилась зі змінами кредитного ліміту по картці.

Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідачки за простроченим тілом кредиту становить 5626.52 гривень. Крім того, заборгованість за тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по карті відповідачки.

При цьому, ОСОБА_1 не спростувала розрахунок, наданий банком, на підтвердження отриманої суми за кредитом.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належної правової оцінки наданих банком доказів на підтвердження суми отриманих коштів за кредитом, колегія суддів вважає обгрунтованими.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу АТ КБ "ПРИВАТБАНК" слід задовольнити частково, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості за кредитним довгором № б/н від 31.07.2012 року за простроченим тілом кредиту у розмірі 5626,52 гривень скасувати, постановивши нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.07.2012 року в сумі 5626,52 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи видно, що позивач сплатив судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційному суді в сумі 5255 грн ( 2102 грн. + 3153 грн.).

Враховуючи, що частка задоволених вимог банку становить 10,58 %, слід стягнути з відповідачки в користь банку 556 гривень понесених судових витрат.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - задовольнити частково.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 09.08.2021 р. в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.07.2012 року за простроченим тілом кредиту у розмірі 5626,52 гривень - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Лановецьким РВ УМВС України в Тернопільській області 12.11.1999 року) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.07.2012 року в сумі 5626,52 гривень (п`ять тисяч шістсот двадцять шість гривень п`ятдесят дві копійки).

В решті рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 09.08.2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Лановецьким РВ УМВС України в Тернопільській області 12.11.1999 року) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 556 гривень (п`ятсот п"ятдесят шість гривень) судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складений 7.02.2022 року.

Головуючий

Судді