Дата документу 01.02.2022 Справа № 319/27/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/605/22 Головуючий у 1-й інстанції:Мальований В.О.
Є.У.№ 330/828/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агро Дружба» про визнання угоди до договору оренди земельної ділянки щодо права оренди недійсною, визнання угоди до договору оренди земельної ділянки щодо розірвання договору оренди недійсною, та повернення земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агро Дружба» про визнання недійсними додаткового договору оренди землі та угоди про його розірвання з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, та про витребування земельної ділянки.

Зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 січня 2017 року вона набула право власності на земельну ділянку, загальною площею 4,5129 га, кадастровий номер :04:003:0082, розташовану на території Благовіщенської сільської ради, Більмацького району, Запорізької області. Вказана земельна ділянка з 01 квітня 2008 року перебувала в оренді ТОВ «Агро Дружба» за договором, укладеним її матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По закінченні строку дії договору вона звернулась до орендаря з вимогою про повернення земельної ділянки, проте останній повідомив її, що строк оренди подовжено до 31 грудня 2027 та надав ксерокопію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01 лютого 2017. Отримавши ксерокопію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, вона з`ясувала, що угода не містить її підпису, від її імені підпис виконано іншою особою, проте вона нікого не уповноважувала на вчинення таких дій. 09.08.2019 вона звернулась до відповідача з вимогою про розірвання договір оренди земельної ділянки від 01 квітня 2008 року та додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки від 01 лютого 2017 року, а також повернення належної їй на праві власності земельної ділянки по акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки. Відповідь на вказаний лист-повідомлення відповідач на її адресу не надсилав.

Посилаючись на вказані обставини, просила про задоволення позову.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 доповнила позовні вимоги та просила визнати недійсною угоду від 28 листопада 2019 року про розірвання договору оренди, посилаючись на те, що вказаний правочин вона також не підписувала.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що зібраними у справі доказами підтверджено, що додаткові угоди до договору оренди і про його розірвання позивачка не підписувала, а отже вони є неукладеними. Відповідач звільнив спірну земельну ділянку, ніяких сільськогосподарських робіт на ній не виконує, а тому вимога про її повернення є також безпідставною.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову, ОСОБА_1 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Наголошує на тому, що спірні правочини вона не підписувала, а тому суд безпідставно відмовив їй у задоволенні позову про визнання їх недійсними і про повернення земельної ділянки

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агро Дружба» зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи скарги неспроможними. Орендар фактично з листопада 2019 року не користується земельною ділянкою, про що позивачка ОСОБА_1 обізнана. Зазначає, що між сторонами відсутній спір, оскільки жодним чином право власності позивачки на землю не порушено, позивачка добре обізнана про те, що її земельна ділянка товариством не використовується.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що визнання правочину, який не вчинено (договір, який не укладено) недійсним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідач не користується земельною ділянкою з листопада 2019 року, а отже позивачка не має перешкод у реалізації свого права власності на землю.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах і суперечать вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку, площею 4,5129 га, кадастровий номер :04:003:0082, що розташована на території Благовіщенської сільської ради Більмацького району Запорізької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.7, 8).

Вказана земельна ділянка до 02 січня 2018 року перебувала в оренді СВК «Дружба», правонаступником якого є ТОВ «Агро Дружба», за договором від 01 квітня 2008 року, укладеним спадкодавцем ( а с.9-12).

01 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро Дружба» укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, якою, зокрема, замінено померлого орендодавця його правонаступником ОСОБА_3 , змінено строк дії договору до 31.12.2027 з урахуванням ротації культур, внесені зміни до орендної плати ( а.с. 17,18).

28 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро Дружба» укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2008 року та додаткової угоди від 01 лютого 2017 року, якою припинено дію від дати підписання даної угоди договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2008 та додаткової угоди до нього від 01 лютого 2017 (а.с.115).

За висновком судово-почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 29 березня 2021 року підпис від імені ОСОБА_1 в угоді від 28 листопада 2019 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2008 та додаткової угоди до неї від 01 лютого 2017 в розділі «підписи сторін» в графі «орендодавець ОСОБА_1 » виконаний не ОСОБА_1 (а.с.131-136).

Експертиза щодо підпису на додатковій угоді від 01 лютого 2017 року не була проведена з причин не надання відповідачем оригіналу договору оренди на вимогу суду.

Зважаючи на те, що ТОВ «Агро Дружба» ухилилося від надання експерту оригіналу додаткової угоди від 01 лютого 2017 року, що позбавило можливості встановити справжність підпису ОСОБА_1 , суд першої інстанції у відповідності ст.109 ЦПК України визнав факт того, що підпис від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді від 01 лютого 2017 року до договору оренди від 01 квітня 2008 року виконано не ОСОБА_1 .

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Проте, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 березня 2020 року, приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріального округу Ярошенко С.В., щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0082, 12 грудня 2019 року зареєстрована угода про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2008 року та додаткової угоди від 01 лютого 2017 року ( а.с.46-47).

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила про визнання недійсними спірних правочинів, посилаюсь на те, що ці угоди вона не підписувала.

Установивши, що спірні правочини позивачка не підписувала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вонине були вчиненими.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину , який не вчинено ( договір, який не укладено) недійсним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 317, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про повернення земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що фактично з листопада 2019 року орендодавець не користується спірною землею, а отже права позивачки не порушені.

Проте суд не звернув уваги на те, що вказані обставини належними і допустимими доказами не підтверджені, оскільки відповідачем не надано суду підписаного сторонами акту прийому-передачі спірної ділянки.

В силу частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 4.2 договору оренди від 01 квітня 2008 року визначено, що орендар зобов`язаний після закінчення строку договору оренди повернути земельну ділянку орендодавцеві в належному стані.

Судом першої інстанції установлено, що строк дії договору оренди землі скінчився, договір не поновлено, у зв`язку із чим він припинив свою дію, а отже, відповідно до статті 34 Закону України «Про оренду землі» та пункту 4.2 договору оренди в орендаря виник обов`язок повернути земельну ділянку орендодавцеві в належному стані.

Належних і допустимих доказів виконання орендарем приписів ст.34 Закону України «Про оренду землі» та п.4.2 договору оренди матеріали справи не містять, акт прийому-передачі сторонами не підписано, фактично земельна ділянка в належному стані орендодавцеві не передана.

Не використання орендарем з листопада 2019 року спірної земельної ділянки не свідчить про те, що останній передав її орендодавцеві у належному стані, як це передбачено п.4.2 договору оренди.

За таких обставин оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову про повернення земельної ділянки на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

В іншій частині оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 липня 2021 рокуу цій справі в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «Агро Дружба» повернути земельну ділянку скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Зобов`язати ТОВ «Агро Дружба» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 4,5129 га, кадастровий номер :04:003:0082, що розташована на території Благовіщенської сільської ради Більмацького району Запорізької області.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська