УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 646/6408/21

провадження № 61-1511ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на ухвалу Червонозаводського районного суду

м. Харкова від 04 жовтня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову до подання позову, шляхом заборони відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та шляхом заборони ТОВ «ФК «Маніту» та іншим суб`єктам у сфері реєстрації прав на нерухоме майно (державним та приватним нотаріусам, державним реєстраторам) вчиняти будь-які дії щодо реєстрації прав власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером: :06:020:0001. Заяву обґрунтовано тим, що у майбутньому буде подано позов до ТОВ «ФК «Маніту» про скасування рішення та записів про право власності на нерухоме майно, а саме - житловий будинок за адресою:

АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :06:020:0001. Зазначає, що незастосування цих заходів призведе

до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня

2021 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду

від 21 грудня 2021 року, заяву задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , який належить ТОВ «ФК «Маніту»; вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК «Маніту» та іншим суб`єктам у сфері реєстрації прав на нерухоме майно (державним та приватним нотаріусам, державним реєстраторам) вчиняти будь-які дії щодо реєстрації прав власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером: :06:020:0001.

20 січня 2022 року ТОВ «ФК «Маніту» надіслало засобами поштового зв`язку

до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року. Повний текст постанови апеляційного суду складено 22 грудня 2021 року.

В касаційній скарзі ТОВ «ФК «Маніту» просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову

в задоволенні заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями

від 25 січня 2022 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою тавідмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається

як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених

чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно частинами першою та другою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться

у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна,

що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами

у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Положеннями частини третьої статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача,

що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз`яснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має

з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити об`єктивну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; додержання збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; взаємозв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, проаналізувати чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,

в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З оскаржуваних судових рішень убачається, що 23 жовтня 2021 року

ТОВ «ФК «Маніту» звернулося до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосованих відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року, і ухвалою цього суду

від 01 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

Апеляційним судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ФК «Маніту» про скасування рішення Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. від 20 серпня 2021 року

№ 59964519 та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 436010080 про реєстрацію за ТОВ «ФК «Маніту» права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування запису Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. в Державному реєстрі речових прав

на нерухоме майно про іпотеку № 43601288 щодо визначення ТОВ «ФК «Маніту» іпотекодержателем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ,

з кадастровим номером :06:020:0001; поновлення в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності

на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Також, установлено, що предметом спору у даній справі є нерухоме майно, щодо якого вжито заходи забезпечення позову.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 149-150 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо вищевказаного нерухомого майна, і невжиття заходів забезпечення позву може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Із касаційної скарги, убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року та постанови Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року.

Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту»

на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня

2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

до подання позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити на адресу Товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська