ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2993/21
Провадження № 2/362/661/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.01.22 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Берковської Д.С.,
представника позивача Гаркавенка В.Г. ,
практичного психолога Померанець Н.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,
Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить позбавити її батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
ОСОБА_3 у жовтні 2019 року з`явилася до служби у справах дітей та сім`ї міської ради та повідомила, що вона наразі перебуває у складних життєвих обставинах, у неї немає житла, засобів до існування та можливості доглядати за дитиною. Написала заяву з проханням тимчасово влаштувати її малолітню доньку до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей.
Служба у справах дітей та сім`ї листом №51/21/01-10 від 31.10.2019 року порушила клопотання про влаштування малолітньої ОСОБА_3 до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей. В свою чергу службою у справах дітей сім`ї Київської облдержадміністрації 31.10.2019 року було видано направлення № 132 про влаштування малолітньої ОСОБА_3 до Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Отчий дім».
23.10.2020 року наказом служби у справах дітей № 64 малолітня ОСОБА_3 була взята на облік служби, як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах.
Листами від 25.01.2020 року № 12 та від 27.05.2021 року № 78 дирекція Центру повідомила службу у справах дітей та сім`ї міської ради, що за час перебування дитини у Центрі мати дитину не відвідувала, листування не вела, участі у вихованні та утриманні дитини не приймала.
Листом №401/21/01-12-02 від 23.10.2020 року Позивач звернувся до Васильківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області з проханням оголосити в розшук ОСОБА_3 .
Позивач звернувся листом від 20.01.2021 року до служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради з проханням надати наявну у службі інформацію про сім`ю ОСОБА_3 .
Як вбачається з відповіді служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради наказом по службі № 85 від 30.12.2013 року малолітню дитину ОСОБА_3 було знято з обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з переїздом сім`ї за межі міста Ізмаїл. 20 січня 2021 року спеціальними службами у справах дітей Ізмаїльської міської ради спільно з фахівцями Ізмаїльського міського центру соціальних служб здійснено виїзд за адресою місця реєстрації ОСОБА_3 та з`ясовано, що за даною адресою ОСОБА_3 не проживає, її подальше місце перебування не відоме.
Листом № 59 від 11.05.2021 року дирекція Центру повідомила службу, що ОСОБА_3 перебуває у Центрі з порушенням термінів перебування.
Таким чином, за період з часу влаштування дитини до Центру на підставі направлення № 132 від 31.10.2019 року, тобто з 06.11.2019 року по даний час дитина перебуває в Центрі. Мати за цей час жодного разу дитину не відвідувала, не цікавилася станом її здоров`я, не надавала будь-якої допомоги на її утримання, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувалась з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляла інтересу до внутрішнього світу доньки. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування Відповідачем своїми обов`язками.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі (а.с.19-20).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі (а.с.31-32).
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, та просив його задовольнити, оскільки Відповідачка дитиною взагалі не цікавиться.
ОСОБА_3 , яка належним чином повідомлялася про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження за останнім відомим місцем проживання (а.с.35) та у порядку ч. 11 статті 128 ЦПК України (а.с.33) не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву.
В судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суду пояснила, що вона проживала разом із мамою на різних квартирах у них не було постійного місця проживання, а тому мама її привела до служби у справах дітей. ЇЇ мама є сиротою, а тому в неї інших родичі відсутні. Вона не знає де перебуває її мати,не заперечувала щоб її маму позбавили батьківських прав, оскільки вона хоче в нормальну родину.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 21 квітня 2010 року, актовий запис про народження № 6 зроблений за місцем видачі свідоцтва (а.с.6).
Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 31 жовтні 2019 року просить службу у справах дітей та сім`ї міської ради влаштувати її малолітню доньку до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей у зв`язку із перебуванням у складних життєвих обставинах (а.с.6).
Як вбачається із клопотання про тимчасове влаштування дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, до центру соціально-психологічної реабілітації дітей звернулася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка опинилася в складних життєвих обставинах, з проханням влаштувати її малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей (а.с.8).
Згідно до листа №51/21/01-10 від 31.10.2019 року порушила клопотання про влаштування малолітньої ОСОБА_3 до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей. В свою чергу службою у справах дітей сім`ї Київської облдержадміністрації 31.10.2019 року було видано направлення № 132 про влаштування ОСОБА_3 до Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Отчий дім» (а.с. 8).
23.10.2020 року наказом служби у справах дітей № 64 малолітня ОСОБА_3 була взята на облік служби, як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах (а.с. 9).
Відповідно до довідок від 25.01.2020 року № 12 та від 27.05.2021 року № 78 дирекція Центру повідомила службу у справах дітей та сім`ї міської ради, що за час перебування дитини у Центрі мати дитину не відвідувала, листування не вела, участі у вихованні та утриманні дитини не приймала (а.с. 10).
Як вбачається із Листа №401/21/01-12-02 від 23.10.2020 року Позивач звернувся до Васильківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області з проханням оголосити в розшук ОСОБА_3 (а.с. 11).
Позивач листом від 20.01.2021 року звернувся до служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради з проханням надати наявну у службі інформацію про сім`ю ОСОБА_3 (а.с. 12).
Як вбачається з відповіді служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради від 21.01.2021 року, що наказом по службі № 85 від 30.12.2013 року малолітню дитину ОСОБА_3 було знято з обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з переїздом сім`ї за межі міста Ізмаїл. 20 січня 2021 року спеціальними службами у справах дітей Ізмаїльської міської ради спільно з фахівцями Ізмаїльського міського центру соціальних служб здійснено виїзд за адресою місця реєстрації ОСОБА_3 та з`ясовано, що за даною адресою ОСОБА_3 не проживає, її подальше місце перебування не відоме (а.с. 12).
Відповідна до листа № 59 від 11.05.2021 року дирекція Центру повідомила службу, що ОСОБА_3 перебуває у Центрі з порушенням термінів перебування (а.с. 13).
Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 05.11.2021 року №505 вирішив вважати доцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28-29).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З огляду на зазначене, та встановлено в ході розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Та, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: влаштувала дитину до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, в спростування вказаних доводів відповідачами доказів суду надано не було, враховуючу думу малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка хоче бути влаштовано в іншу родину, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення.

Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», статтями 150, 152, 155, 164, 166, 167, 171 СК України, статтями 4, 12, 13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Текст рішення виготовлено 03.02.2022 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко