Справа № 930/1211/21
Провадження № 22-ц/801/99/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Денис Юрійович, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Войницької Т. Є. в залі суду в місті Немирові Вінницької області, повний текст якого складено 28 жовтня 2021 року,

у цивільній справі № 930/1211/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Денис Юрійович, до Немирівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Д. Ю., звернувся до суду з позовом до Немирівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 0,15 га на території Муховецької сільської ради народних депутатів для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства серія IV-ВН №055711, зареєстрованого 06.09.1996 року №79.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилася спадщина на вищевказану земельну ділянку.

Позивач, спадщину після діда прийняв, вступивши в оперативне управління спадковим майном, а саме обробляє та доглядає земельну ділянку. Позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлого, оскільки мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку із наведеним, просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,15 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, на яку був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ВН №055711, зареєстрований 06.09.1996 року за №79, що належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зважаючи на відсутність доказів щодо кровної спорідненості померлого ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 як діда та внука, відсутності даних щодо фактичного прийняття спадщини ОСОБА_1 та наявності цивільно-правового спору щодо спадкового майна ОСОБА_2 , в задоволенні позову необхідно відмовити.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Д. Ю., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; після смерті діда заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, і у встановленому законом порядку не прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки, що належала на праві власності ОСОБА_2 . З такими висновками місцевого суду скаржник не погоджується. Зокрема зазначив, що поза увагою суду залишилась та обставина, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини без реєстрації місця проживання. Після смерті у 2003 році діда позивача ОСОБА_2 , позивач фактично прийняв спадщину вступивши в оперативне управління спадковим майном, а саме обробляє та доглядає земельну ділянку площею 0,15 га на території колишньої Муховецької сільської ради. Інші спадкоємці після смерті спадкодавця ОСОБА_2 за заповітом чи за законом відсутні. При цьому звертає увагу, що належних та допустимих доказів відмови позивача від спадщини та відомостей про наявність спору між спадкоємцями щодо спадкового майна, що порушує права, свободи чи інтереси інших осіб відсутні. Вищевказані обставини були визнані в судовому засіданні представником Немирівської міської ради, який не заперечив щодо задоволення позову, про що також було зазначено у рішенні суду.

У строк, встановлений апеляційним судом, від відповідача Немирівської міської ради відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко Д. Ю. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним вимогам.

По справі встановлено, що 14.01.1995 Мухівецькою сільською радою прийнято рішення про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0,10 під будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою Тульчинського МБТІ №2655 від 18.10.1995 готовність житлового будинку в АДРЕСА_1 складає 11 %.

24.10.1995 рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради №128 дозволено ОСОБА_4 подарувати незакінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 , своєму племіннику - ОСОБА_2 .

Відповідно до договору дарування від 1 листопада 1995 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 один незакінчений будівництвом, на 11 % готовності житловий будинок, який знаходиться у АДРЕСА_1 , розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель Немирівської міської Ради народних депутатів.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю IV-ВН №055711 ОСОБА_2 на підставі рішення Муховецької сільської ради від 26.05.1995 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану на території Муховецької сільської ради для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим відділом РАГС Немирівського районного управління юстиції Вінницької області 17.12.2003.

ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про її народження НОМЕР_2 , видане Немирівським р/б ЗАГС Вінницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла в м. Немирів від вогнестрільного поранення голови, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 .

З свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні оглянуто спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_2 , з якої встановлено, що останній проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_3 , в той час, як позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Будь-яких доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 проживав разом ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, суду не надано.

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що після смерті ОСОБА_2 спадщину, яка складалась з автомашини марки ГАЗ 5204, 1977 року випуску, прийняв його син ОСОБА_6 . Донька покійного, ОСОБА_7 від прийняття спадщини відмовилась, подавши про це заяву до нотаріальної контори.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до нотаріальної контори в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , матеріали спадкової справи, не містять.

Крім цього, представником позивача не долучено постанову нотаріуса, якою ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, тобто не доведено факт існування цивільно-правового спору з приводу спадкового майна.

За встановлених обставин, зважаючи на відсутність доказів щодо кровної спорідненості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як діда та внука, відсутності даних щодо фактичного прийняття спадщини ОСОБА_1 та наявності цивільно-правового спору щодо спадкового майна ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Однак, в повній мірі з такими висновками колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень наданих в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВС від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково окрім зазначеного перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів спадкової справи № 604/04 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину, яка складалась з автомашини марки ГАЗ 5204, 1977 року випуску, прийняв його син ОСОБА_6 . Донька покійного, ОСОБА_7 від прийняття спадщини відмовилась, подавши про це заяву до нотаріальної контори.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 04.09.2004 за заявою саме ОСОБА_6 заведено спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_2 , а отже, з урахуванням встановленого, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем, оскільки у встановлений законом строк прийняв спадщину.

Враховуючи те, що позов у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача, судове рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною і достатньою підставою для відмови у його задоволені, колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Денис Юрійович, задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Немирівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун