Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1894/21
Провадження № 2/542/19/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом адвоката Грибовода Віталія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Задорожній Сергій Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Грибовод Віталій Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , 08.12.2021 року звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Задорожній Сергій Юрійович та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8841 від 27 вересня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 21927,88 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 серпня 2021 року державним виконавцем Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Задорожнім С.Ю., на підставі виконавчого напису № 8841 від 27.09.2019р. було відкрито виконавче провадження № 66435814.

Зазначає, що ОСОБА_1 не визнає борг в повному обсязі перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами», так як не укладала нотаріального договору з відповідачем.

Вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса було здійснено із грубим порушенням норм чинного законодавства, зокрема нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, сплив позовної давності, існування заборогованості та її розміру, а також виконавчий напис вчинений за кредитним договором, який не посвідчений нотаріально. Тому вважає, що виконавчий напис № 8841 від 27 вересня 2019 року має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 09.12.2021 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 10.01.2022 року (а.с.39-41).

04.01.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про врегулювання спору за участю судді (а.с. 75).

Ухвалою суду від 31.01.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про врегулювання спору за участі судді відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Грибовод В.В. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи (а.с.47, 52, 109, 112), надали суду заяву, в якій просили справу розглянути без участі позивача та його представника (а.с.110).

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» повторно в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.53, 113). У клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача (а.с. 76-77).

04.01.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання позовних вимог (а.с. 78), в якому зазначив те, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого за № 8841 від 27 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню та стягненню з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст.142 ЦПК України), та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст.142 ЦПК України). В стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн. просили відмовити.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.51, 111), заперечень на позов на надав.

Третя особа: державний виконавець Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Задорожній Сергій Юрійович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.46, 108), заперечень на позов на надав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8841, про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 1846/2703CLBPS від 25.06.2013 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Бізнесфінанс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Стягнення заборгованості проводилось за період з 27.10.2014 року по 18.09.2019 року. Сума заборгованості складає 21927,88 грн.(а.с.19).

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.08.2021 року вбачається, що державним виконавцем Задорожнім С.Ю. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 21927 грн. 88 коп. (а.с.14).

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Так, виходячи з оскаржуваного виконавчого напису, нотаріус при його вчиненні керувався саме п.2 вказаного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (а.с.19).

Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"в цій частині, з моменту її прийняття.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 вересня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

З аналізу викладеного слідує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

В даному випадку, кредитний договір № 1846/2703CLBPS від 25.06.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», на підставі якого був вчинений виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально (а.с. 16-17).

Вчиняючи 27 вересня 2019 року виконавчий напис за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально, приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Такі правові позиції наведені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, а також о постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 у справі № 910/10374/17.

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 8841 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Крім того, перевіряючи доводи сторін про наявність чи відсутність на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису у боржника безспірної заборгованості перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, судом встановлено таке.

Позивачка зазначає, що між нею та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не укладався кредитний договір, Крім того, вона вважає, що нотаріусу не були надані докази безспірності заборгованості, оскільки з дня виникнення права вимоги за вказаним кредитом минуло більше трьох років з моменту останнього платежу, заборгованість, яка вказана у виконавчому написі не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування.

Зі змісту же виконавчого напису, вбачається, що кредитний договір №1846/2703CLBPS від 25.06.2013 року, був укладеним позивачем ОСОБА_1 з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Бізнесфінанс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».

При цьому, в матеріалах справи відсутні достатні докази набуття ТОВ «Фінансова компанія управління активами`права вимоги за договором, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (наданий лише договір відсутплення прав вимоги від 24.07.2018 року), а також даних про повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість та саме перед даним стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів того, що дійсно позивачу направлялась претензія з вимогою про погашення заборгованості за вказаним договором, а надані до суду документи, також не місять доказів того, що позивачу дійсно було направлено повідомлення про наявність заборгованості та вимога про її погашення.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис у порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат»та Глави 16Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Таким чином, враховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення вимог позивача про визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №8841 від 27.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 21927,88 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

04.01.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання позовних вимог (а.с. 78), в якому зазначив те, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого за № 8841 від 27 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню та стягненню з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст.142 ЦПК України), та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст.142 ЦПК України).

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, виходячи з положень ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише 50 % понесених судових витрат, інша ж частина підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. З урахуванням того факту, що позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в сумі 1362 грн. 00 коп., з відповідача на його користь підлягають стягненню кошти в сумі 681 грн. 00 коп., інша частина - 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 681 грн. 00 коп., має бути повернута позивачу з державного бюджету.

Поряд з цим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн, а відповідачем надано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги №23/10-21 від 23.10.2021 року (а.с.30), додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги №23/10-21 від 20.10.2021 року (а.с.27), акт прийняття-передачі виконаних робіт від 26.10.2021 року (а.с.28). Факт оплати підтверджується квитанцією №496929 від 26.10.2021 року на суму 10 000 грн. (а.с.29).

Представником відповідача було надано клопотання (а.с. 76-77), в якому просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1907 грн., виходячи з критеріїв розумності та співмірності у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковими цінами на адвокатські послуги в аналогічних справах.

Матеріали справи свідчать, що фактично вчинені представником позивача адвокатом Грибовод В.В. такі дії: підготовлена та подана позовна заява; клопотання про витребування доказів, заява про забезпечення позову, адвокатські запити.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Грибоводом В.В. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунках за надання правової допомоги. Зазначення же в акті прийняття-передачі виконаних робіт «попереднє опрацювання матеріалів», «формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів та їх отримання для справи» не становили собою окремі послуги та охоплювались послугою «підготовка процесуальних документів по справі».

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки до 4000 грн.

Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Оскільки від учасників справи клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, а тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов Грибовода Віталія Васильовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Задорожній Сергій Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8841 від 27.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором у розмірі 21927,88 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (, адреса місця знаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9А, офіс 203, 08200) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , (Полтавська область, Новосанжарський район, с. Оборона Рад) судовий збір в сумі 681 (шістсот вісімдесят одну) грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 681 (шістсот вісімдесят одну) грн. 00 коп. сплаченого судового збору, що становить 50 % суми сплаченого останньою судового збору при поданні позовної заяви згідно з квитанцією № 74776 від 07.12.2021 та 50 % суми сплаченого останньою судового збору при поданні заяви про забезпечення позову згідно з квитанцією № 74798 від 07.12.2021.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (, адреса місця знаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9А, офіс 203, 08200) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 (чотири тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: с.Оборона Рад, Полтавського району, Полтавської області;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9А, офіс 203, 08200;

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місцезнаходження: вул. Мала Житомирська, 6/5, м. Київ, 01001;

Третя особа: державний виконавець Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Задорожній Сергій Юрійович, місцезнаходження: вул. Першотравнева, 3, смт Нові Санжари, Полтавський район, Полтавська область.

Повний текст рішення складений 31 січня 2022 року.

Суддя Новосанжарського

районного суду Полтавської області Ю.О.Афанасьєва