Справа № 603/50/22
Провадження №2-о/603/10/2022
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"01" лютого 2022 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І.М.,

розглянувши матеріали заяви на предмет відповідності їх вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України

заявник: ОСОБА_1

представник заявника: адвокат Жарський Тарас Володимирович

предмет позову: встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

28.01.2022 року до Монастириського районного суду Тернопільської області надійшла вказана заява з додатками.

28.01.2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Галіяну І.М.

Дослідивши заяву, вважаю, що у відкритті провадження у справі належить відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Зокрема, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Таким чином, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (Постанова Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення").

При вирішенні питання про підвідомчість справи необхідно враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. У кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду.

КЦС ВС у постанові у справі № 591/5199/20 від 22.09.2021 зазначив, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Як вбачається зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, підставою для звернення представника заявника ОСОБА_1 адвоката Жарського Т.В. до суду стало те, що Бучацьким відділенням Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Тернопільській області заявниці відмовлено у прийнятті заяви з додатками про призначення та надання страхової виплати відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Тобто Бучацьким відділенням Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Тернопільській області не визнається те, що заявниця ОСОБА_1 має право на отримання страхової виплати, передбаченої ст. 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498 "Порядок здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 страхових виплат пов`язаних із її захворюванням на гостру респіраторну хворобу».

Зазначені обставини свідчать про те, що предметом розгляду є по суті спір про право заявника на призначення і одержання страхових виплат у разі захворювання у зв`язку з інфікуванням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Таким чином, у відкритті провадження за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Жарського Т.В. слід відмовити та роз`яснити заявникові, що вона має право звернутися до суду із позовною заявою на загальних підставах.

Окрім цього, слід звернути увагу й на таке.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 цього Закону факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому КМУ, відповідно до Закону України « Про охорону праці».

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначається Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджених постановою КМУ № 337 від 17.04.2019 року.

Відповідно до п.12. Порядку на підприємстві (в установі, організації) утворюється комісія з розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь), що не підлягають спеціальному розслідуванню (далі - комісія).

Комісія утворюється наказом роботодавця не пізніше наступного робочого дня після отримання інформації про нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) від безпосереднього керівника робіт, повідомлення від закладу охорони здоров`я, заяви потерпілого, членів його сім`ї чи уповноваженої ним особи.

Відповідно до п. 30 Порядку розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) комісією підприємства (установи, організації) проводиться протягом п`яти робочих днів з дня утворення комісії.

У разі виникнення потреби у проведенні лабораторних досліджень, експертизи, випробувань для встановлення обставин і причин настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та у випадках, зазначених у пункті 43 цього Порядку, розслідування може бути продовжене роботодавцем за письмовим погодженням з територіальним органом Держпраці за місцем настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) або за місцезнаходженням підприємства (установи, організації) (у разі події (аварії, катастрофи тощо) під час руху транспортних засобів усіх видів) до отримання відповідних висновків, матеріалів, відповідей, пояснень тощо.

Відповідно до п. 41 Порядку за рішенням комісії (спеціальної комісії) у разі необхідності проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків та експертизи для встановлення обставин і причин нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та розроблення плану заходів щодо запобігання виникненню подібних нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь) наказом роботодавця або органу, що утворив комісію (спеціальну комісію), може утворюватися експертна комісія за погодженням з органами, організаціями, установами тощо, представники яких залучаються до її роботи.

За результатами роботи експертна комісія зобов`язана скласти висновок, в якому повинна надати обґрунтовані та об`єктивні відповіді на поставлені комісією (спеціальною комісією) питання.

Зазначений висновок використовується комісією (спеціальною комісією) під час складання акта за формою Н-1 і є невід`ємною частиною матеріалів розслідування.

Відповідно до п.43 Порядку заклади судово-медичної експертизи, експертно-технічні центри, органи досудового розслідування, інші органи та установи на запит роботодавця, голови комісії (спеціальної комісії), потерпілого (членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи) повинні безоплатно надавати у найкоротший строк матеріали та висновки щодо нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), а у разі, коли необхідні висновки судово-гістологічної та судово-токсикологічної експертизи, - після проведення цих досліджень.

Відповідно до п. 29 Порядку факт настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на виробництві може бути встановлено у судовому порядку.

Відповідно до п. 52 Порядку обставини, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, є, окрім іншого:

виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків згідно з внутрішнім трудовим розпорядком підприємства (установи, організації), у тому числі у відрядженні (згідно з внутрішнім трудовим розпорядком підприємства (установи, організації), на яке він відряджений);

перебування потерпілого на робочому місці, на території підприємства (установи, організації) або в іншому місці під час виконання трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття на підприємство (в установу, організацію) до відбуття з нього, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства (установи, організації), у тому числі в робочий і надурочний час.

Відповідно до п. 53 Порядку нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються не пов`язаними з виробництвом у разі вчинення потерпілим кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами; смерті працівника від загального захворювання або самогубства, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 54 Порядку контроль за своєчасністю та об`єктивністю проведення розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь), аварій, підготовкою матеріалів розслідування, веденням їх обліку, вжиттям заходів до усунення причин їх настання здійснюють органи Держпраці та робочі органи Фонду відповідно до компетенції.

Зазначені органи у разі виявлення порушень вимог цього Порядку та/або у зв`язку з надходженням від потерпілого (члена його сім`ї чи уповноваженої ними особи) обґрунтованого звернення разом з підтвердженими документами щодо незгоди з висновками комісії стосовно обставин та причин нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) вживають відповідно до компетенції заходів для проведення повторного розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-1.

Відповідно до п. 55 Порядку № 337 за результатами перевірки матеріалів розслідування та/або у разі відмови роботодавця провести розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) чи скласти або затвердити акт за формою Н-1, а також у разі приховування факту нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) посадова особа Держпраці або її територіального органу має право видавати обов`язковий до виконання припис за формою Н-9 згідно з додатком 24 щодо проведення розслідування, оформлення матеріалів розслідування відповідно до вимог цього Порядку.

Отже, в разі незгоди потерпілого з бездіяльністю комісії щодо проведення розслідування і складання акту відповідної форми, працівник має право звернутись до органу Держпраці із заявою, а той, в свою чергу, має право видавати обов`язкові для виконання приписи за формою Н-9 щодо оформлення матеріалів розслідування відповідно до положень Порядку № 337. В іншому випадку за захистом своїх прав працівник може звернутись до суду.

Відповідно до п. 58 Порядку якщо потерпілі, члени їх сім`ї, установи, організації, які брали участь в проведенні розслідування, незгодні з висновками комісії, протягом трьох років з дати отримання акту за формою Н-1 можуть звернутись до роботодавця, органів Держпраці щодо призначення повторного розслідування.

Висновки повторного спеціального розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) можуть бути оскаржені лише у судовому порядку.

Відповідно до п. 57 порядку № 337 рішення комісії (спеціальної комісії), зміст акта за формою Н-1 можуть бути оскаржені в судовому порядку потерпілим, членами його сім`ї або уповноваженою ними особою, робочим органом Фонду, а також іншими органами, установами, підприємствами та організаціями, представники яких брали участь у розслідуванні (спеціальному розслідуванні).

Отже, в судовому порядку можливо встановити факт нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом лише в разі оскарження рішень комісії про розслідуванню нещасного випадку.

Таким чином процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності визначається Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого ПКМУ №1232 від 30.11.2011 року.

Відповідно до п.14 Порядку №1232 лише комісія з розслідування має повноваження щодо з`ясування обставин та причин настання нещасного випадку, визначати за результатами розслідування чи пов`язаний нещасний випадок із виробництвом чи ні, складати відповідні акти.

Отже, чинним законодавством передбачено інший позасудовий порядок встановлення професійних захворювань, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності, а тому такий юридичний факт не установлюється в порядку визначеному ЦПК України для розгляду справ в окремому провадженні, оскільки перебуває поза компетенцією суду.

Необхідно також відзначити й те, що подана заява також містить недоліки щодо змісту.

Процесуальним законом передбачено, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Як убачається із заяви про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, організація в якій заявниця реалізовувала своє право на страхову допомогу є Бучацьке відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Тернопільській області.

Тобто, вказана установа є заінтересованою особою.

Натомість у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення представником заявника адвокатом Жарським Т.В. не указано взагалі заінтересованої особи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,260,293,315 ЦПК України, суддя -,

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті провадження за заявою представника заявника адвоката Жарського Тараса Володимировича (Свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001142, виданого 17.02.2017 року, Ордер на надання правничої правової допомоги серії АТ №1019155) місцезнаходження якого: вул.Чорновола 7 м.Івано-Франківськ, який діє в інтересах ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) проживаючої за адресою: с.Швейків Чортківського (Монастириського) району Тернопільської області, про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи (факт професійного захворювання Заявниці).

2. Роз`яснити заявникові, що вона має право звернутися до суду із позовом на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її постановлення.

Суддя І. М. Галіян