печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.

справа № 757/56219/21-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державне підприємство «Науково-дослідний проектний інститут містобудування»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний проектний інститут містобудування» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ДП «Науково-дослідний проектний інститут містобудування», в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за другу половину березня та першу половину квітня 2021 року в сумі 6 600,00 грн. та компенсацію за 33 дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 6 363,53 грн., що разом складає 12 963,53 грн.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, посилалася на те, що наказом від 02.09.2019 року № 202-к вона була прийнята 03.09.2019 року на посаду інженера першої категорії у сектор історико-архітектурних досліджень міського середовища науково-дослідного відділу теорії, історії архітектури і містобудування та збереження об`єктів культурної спадщини ДП «Науково-дослідний проектний інститут містобудування». Відповідно до наказу від 01.04.2021 року № 56-к вона була звільнена 15.04.2021 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. На день звільнення їй була нарахована, але не виплачена заборгованість із заробітної плати за другу половину березня та першу половину квітня 2021 року у сумі 6 600 грн. та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку у розмірі 6 363,53 грн. Таким чином, заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку перед позивачем становить 12 963,53 грн., яку позивач просила стягнути з відповідача на її користь.

Ухвалою суду від 29.10.2021 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 29.10.2021 та копія позовної заяви з додатками, які були направлені на адресу відповідача, отримані останнім 20.12.2021 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи за довіреністю на зворотному повідомленні.

Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що у період з 03.09.2019 року по 15.04.2021 року позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Науково-дослідний проектний інститут містобудування».

15.04.2021 року позивача звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, відповідно до наказу № 56-к від 01.04.2021 року.

18.05.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу довідки про нараховану, але не виплаченої суми заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку, яка відповідно до поштових відправлень була отримана відповідачем.

Проте, вказана довідка не була надана відповідачем ні позивачу, ні на вимогу суду.

Згідно зі ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Будь-яких доказів проведення повного розрахунку з позивачем в день її звільнення відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

До суду надійшла довідка від відповідача від 31 грудня 2021 року, відповідно до якої заборгованість по заробітній платі за квітень 2021 року відповідача перед позивачем становить 1 650 грн. та 5 219 грн. 94 коп. компенсації за невикористані дні відпустки, а всього 6 869 грн. 94 коп.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати за першу половину квітня 2021 року у розмірі 1 650 грн. та 5 219 грн. 94 коп. компенсації за невикористані дні відпустки, а всього 6 869 грн. 94 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 908 грн., який мав бути сплачений позивачем при поданні позову.

Керуючись ст. 47,115,116, 117 КЗпП України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний проектний інститут містобудування» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний проектний інститут містобудування» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за першу половину квітня 2021 року у розмірі 1 650 грн. та 5 219 грн. 94 коп. компенсації за невикористані дні відпустки, а всього 6 869 грн. 94 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний проектний інститут містобудування» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - я кщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Науково-Дослідний і проектний інститут містобудування»: 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, літ. А, .

Суддя О.В. Батрин