Справа № 367/5545/21
Провадження № 2/359/822/2022
РІШЕННЯ
Іменем України

24 січня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :
27 липня 2021 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 15476 грн. 70 коп. та судових витрат в розмірі 2270 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 13 січня 2016 року укладено договір у вигляді Заяви про приєднання за № 2582304 та Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі по тексту - ДКБО). Згідно п. 3.1. шляхом підписання цієї Заяви про приєднання, до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку, клієнт беззастережно приєднується до ДКБО фізичних осіб. За умовами п. 3.4. Заяви про приєднання, Банк, на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває Клієнт картковий рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний». Згідно п.п 3.4.1. Клієнту відкривається поточний рахунок за № НОМЕР_1 в гривнях на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщення установ Банку. В своїй Заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), яка є складовою Заяви на приєднання, Клієнт просила Банк надати їй кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на її кредитний рахунок. Банк встановив Клієнту бажаний Кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. Таким чином, Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі. Проте, Відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у Відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Станом на 26 травня 2021 року заборгованість відповідача становить 15476 грн. 70 коп., яка складається з основної заборгованості - 14297 грн. 30 коп.; комісія 6 грн. 00 коп., 3% річних на суму простроченого кредиту 401 грн. 85 коп., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 771 грн. 55 коп.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2021 року дану справу для розгляду по суті направлено за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою судді від 05 листопада 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Ухвалою суду від 24 січня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14297 грн. 30 коп. закрито, у зв`язку з добровільним погашенням боржником на рахунок банку.
В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розгляд справи просив здійснити у його відсутність.

Відповідач заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не направив. Про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити судове рішення.
Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» Головною управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 13 січня 2016 року укладено договір у вигляді Заяви про приєднання та Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку за № НОМЕР_1 .
Згідно п.3.1. шляхом підписання цієї Заяви про приєднання, до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку, клієнт беззастережно приєднується до ДКБО фізичних осіб.
За умовами п. 3.4. Заяви про приєднання, Банк, на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває Клієнт картковий рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний».
Згідно п.п 3.4.1. Клієнту відкривається поточний рахунок в гривнях на умовах тарифного пакету «Мій Комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщення установ Банку. Банк надає Клієнту Платіжну картку та конверт з персональним ідентифікаційним кодом (надалі - ПІН-код).
В своїй Заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), яка є складовою Заяви на приєднання, Клієнт просив Банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його кредитний рахунок.
Банк встановив ОСОБА_1 бажаний кредит у розмірі 1000 грн. 00 коп., максимальний розмір кредиту 45000 грн. 00 коп.
Згідно пункту 6.6.2 Заяви процента ставка за Кредитом є фіксованою і складає 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами.
Згідно пунктів 1.12-1.15, 1.18 ДКБО клієнт зобов`язався не пізніше 25 числа кожного місяця сплачувати банку проценти, які нараховуються за методом факт / факт на фактично отриману суму кредиту та за строк фактичного користування ним шляхом договірного списання коштів з рахунку. У разі порушення строку сплати платежів за кредитним договором відповідач зобов`язаний сплатити пеню в порядку, визначеному розділом ІХ ДКБО.
Кредитним договором, у пункті 3.4.1 та розділом VІ ДКБО передбачено обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача платежі за розрахунково касове обслуговування згідно з Тарифами.
На підставі пункту 1.22. розділу ХХІІ ДКБО банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.
Відповідно пункту 9.1 розділу ІХ ДКБО за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, передбачені договором, банк має право нарахувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної ставки НБУ, що діє у період за який нараховується пеня, якщо інше не передбачено договором.
Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі. Проте, відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів.
Станом на 26 травня 2021 року заборгованість відповідача становила 15476 грн. 70 коп., яка складається з основної заборгованості - 14297 грн. 30 коп.; комісія 6 грн. 00 коп., 3% річних на суму простроченого кредиту 401 грн. 85 коп., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 771 грн. 55 коп.
Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що на момент звернення банку до суду з даним позовом ОСОБА_1 дійсно мав заборгованість перед АТ «Державний ощадний банк Україна» за тілом кредиту в розмірі 14297 грн. 30 коп., яка сплачена ним в добровільному порядку 15 грудня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються у заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Наведене, в свою чергу, слугувало підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача боргу в розмірі 14297 грн. 30 коп.. Відтак невирішеними по суті і на розгляді суду лишились вимоги банку щодо стягнення з відповідача наступних сум : комісія 6 грн. 00 коп., 3% річних на суму простроченого кредиту 401 грн. 85 коп., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 771 грн. 55 коп.
Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Разом з тим, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військово-службовців і членів їх сімей» відповідно Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військово-службовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституцій-ного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі, банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду на час проходження військової служби.

Відповідно ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25 квітня 2018 року у справі за № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17), яким зазначив, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобіліза-цію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобіліза-цію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся і триває досі.

Пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі за № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18, від 25 вересня 2019 року у справі за № 521/9626/15-ц, провадження № 61-33908св18, від 19 травня 2020 року у справі за № 263/15228/16-ц, провадження № 61-39227св18.

Таким чином, з оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року за № 303/2014 в Україні настав особливий період, який не скасовано, відтак, діє дотепер.

Національним Банком України також дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких, не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 05 червня 2015 року є ветераном війни учасником бойових дій. Крім того, згідно довідки Національної гвардії України за № 792 від 16 грудня 2021 року підполковник ОСОБА_1 в період з 30 червня 2014 року по 10 липня 2015 року вісім разів брав участь в антитерирористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності України.

За змістом довідки Міжнародного міжвідомчого багатопрофільного центру підготовки підрозділів (військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) за № 717 від 01 грудня 2021 року відповідач перебуває на військовій службі та працює на посаді підполковника з 27 листопада 2017 року до теперішнього часу.

Підсумовуючи наведене, відповідач як військовослужбовець, який в період з дня укладення кредитного договору по теперішній час перебуває на військовій службі, а тому в силу положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку особливого періоду, який діє по теперішній час.

Відтак, у задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь банку комісії, 3% річних на суму простроченого кредиту, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту слід відмовити.
При зверненні до суду з даним позовом банк сплатив судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп. Наведене підтверджується меморіальним ордером № від 30 червня 2021 року.
Зважаючи на те, що ухвалою суду від 24 січня 2022 року провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту (14297 грн. 30 коп.) закрито, банку роз`яснено право на звернення до суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору за дану вимогу в розмірі 2097 грн. 02 коп.
Відтак, за позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь АТ «Державний ощадний банк України» комісії 6 грн. 00 коп., 3% річних на суму простроченого кредиту 401 грн. 85 коп., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 771 грн. 55 коп. судом підлягає вирішенню питання щодо судових витрат виключно за ці вимоги в розмірі (2270 грн. 00 коп. - 2097 грн. 02 коп.) 172 грн. 98 коп.
Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на сторону позивач.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача комісії, 3% річних на суму простроченого кредиту, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту відмовлено, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку судового збору в розмірі 172 грн. 98 коп..
Відповідно ст.15, 16, 525, 526, 549, 625, 1054 ЦК України та керуючись ст.4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення виготовлено 01 лютого 2022 року.

Суддя Л.В. Яковлєва