Провадження № 2/638/1631/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

секретаря судових засідань Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус ХМНО Карташова С.І. про визнання правочину недійсним та скасування запису про державну реєстрацію,

встановив:

Адвокат Тарасенко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним правочин з припинення іпотеки, здійснений ОСОБА_1 20.11.2020 року , яка виникла на підставі Договору іпотеки від 08.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим №3188 та Договором про внесення змін та доповнень №1 до Договору іпотеки, укладеного 28.09.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим №3007, а також скасувати державну реєстрацію припинення іпотеки на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. індексний номер 55255407.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 08.10.2010 між сторонами у справі було укладено Договір позики грошей № 3186 та Договір іпотеки № 3188.

Відповідно до п.1 Договору позики грошей від 08.10.2010 № 3186 у редакції Договору № 1 про внесення змін та доповнень до Договору позики грошей від 28.09.2011 №3005, Позикодавець передав у власність Позичальникові строком до 28.03.2012 грошові кошти у розмірі 148 800 грн., що на момент укладання договору складало за згодою сторін 18 600 доларів США.

Відповідно до п.2 Договору іпотеки від 08.10.2010 за реєстровим № 3188, в забезпечення своєчасного повернення отриманої по договору позики суми, а також відшкодування можливих збитків, Іпотекодавець ОСОБА_2 передає в іпотеку Іпотекодержателю ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.07.2017 року, яке набрало законної сили 17.10.2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про звернення стягнення на предмет іпотеки » задоволено частково. Визначено в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей № 3186 від 08.10.2010 зі змінами від 28.09.2011 №3005 у розмірі 410 720 гривен (чотириста десять тисяч сімсот двадцять гривень), укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.10.2010 №3188 зі змінами від 28.09.2011 № 3007, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме - 1(одно) кімнатну квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_3 (сорок сім), квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 30,4 (тридцять цілих чотири десятих) кв. метрів, житловою площею 15,7 (п`ятнадцять цілих сім десятих) кв. метрів, шляхом надання ОСОБА_1 права на продаж зазначеної квартири будь-якій особі-покупцеві, встановивши початкову ціну для подальшої реалізації предмета іпотеки у розмірі 398 240,00 гривен (триста дев`яносто вісім тисяч двісті сорок гривень).

Вказує, що з метою реалізації рішення суду, зокрема продажу вищевказаної квартири, позивач, помилково, маючи намір зняти заборону відчуження з квартири для подальшого укладання договору-купівлі продажу, здійснив також іншу дію припинив іпотечні відносини, а саме 20.11.2020 року підписав у приватного нотаріуса Карташової С.І. заяву з проханням зняти заборону та виключити запис про іпотеку вищевказаної квартири з Державного реєстру речових прав та майно, на підставі чого приватним нотаріусом було вчинено запис згідно з рішенням індексний №55255407 про проведену державну реєстрацію припинення іпотеки.

Представник позивача зазначає, що самостійно вищевказану помилку усунути не видалось можливим у зв`язку з відмовою нотаріуса з посиланням на те, що така помилка може бути усунута державним реєстратором виключно на підставі рішення суду, тому вважає, що єдиним можливим механізмом виправлення помилки є визнання правочину з припинення іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 29.12.2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач повністю не визнає позовні вимоги та відхиляє надану позивачем оцінку обставин справи з огляду на те, що звернення позивача з клопотання про здійснення припинення прав та обов`язків, що випливали з договору іпотеки, не є правочином. Зазначає, що вказаною заявою тільки підтверджується факт виконання основним боржником/іпотекодавцем ОСОБА_2 основного зобов`язання, який відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку» є підставою для припинення правовідносин між позивачем та відповідачем, пов`язаних з іпотекою нерухомого майна, відтак вимога про визнання недійсним здійсненого 20.11.2020 року ОСОБА_3 правочину з припинення іпотеки не підлягає задоволенню. Відтак вважає, що підстави для задоволення похідної позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації припинення іпотеки також відсутні.

Посилається зокрема на те, що жодної помилки щодо правової природи свого діяння позивач не допустив і допустити не міг, оскільки користувався послугами адвоката при зверненні до суду із вищевказаною заявою, відтак позивач не надав жодних допустимих та належних доказів того, що він помилився щодо природи правочину, що зміст підписаної позивачем заяви не відповідав внутрішній волі позивача та не був спрямований на настання правових наслідків, зокрема того, що позивач мав намір лише зняти заборону відчуження квартири, а не припинити іпотеку.

Зазначає, що позов з вимогою про скасування державної реєстрації припинення іпотеки нерухомого майна може бути пред`явлений до суду цивільної юрисдикції лише тоді, якщо ця вимога є похідною від спору щодо такого майна, якщо спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства і переданий на розгляд суду разом із вимогою щодо реєстраційних дій, відтак просить суд провадження у справі в частині позовної вимоги про скасування державної реєстрації припинення іпотеки закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, адже в цій частині справа не підлягає розгляду судом у порядку цивільного судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази у сукупності та взаємозв`язку на предмет їх належності, допустимості, достовірності окремо та на предмет достатності загалом, прийшов до наступних висновків.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Тарасенко О.В., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 25.11.2020 року, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, посилаючись на те, що позивач, маючи намір зняти заборону відчуження з квартири для укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , помилково припинив іпотечні відносини.

Представник відповідача адвокат Кузнецов В.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 20.09.2021 року, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема на те, що відповідач виконав зобов`язання у повному обсязі. Також вказав, що позовна вимога про скасування державної реєстрації іпотеки на нерухоме майно припиненою підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, відтак провадження у вказаній частині позовних вимог підлягає закриттю.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 , яка повідомила, що представляла інтереси позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення на користь позивача. З метою реалізації вказаного рішення звернулась до нотаріуса щодо зняття заборони відчуження. Зателефонувавла нотаріусу з проханням скасування заборони відчуження. Після чого позивач та його адвокат дізнались, що нотаріус помилково здійснила виключення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що було помилкою позивача, який написав на бланку у нотаріуса про те, що йому повернуто відповідачем належні йому грошові кошти.

Свідок ОСОБА_6 , що працює помічником адвоката Тарасенко, повідомила, що у листопаді 2020 року ОСОБА_5 звернувся до адвоката з наміром реалізувати належне йому майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . При зверненні до нотаріуса Вахрущевої при оформленні документів для посвідчення договору купівлі-продажу, стало відомо, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виключено запис про іпотеку, при цьому відповідач не погашав заборгованість за словами позивача, відтак такі дії у нотаріуса були його помилкою.

Судом встановлено, що що 08.10.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошей, реєстраційний номер 3186 та Договір іпотеки, реєстраційний номер 3188, посвідчені приватним нотаріусом ХМНО Картановою С.І.

Відповідно до п.1 зазначеного Договору позики грошей від 08.10.2010, у редакції Договору про внесення змін та доповнень № 1 до Договору позики грошей від 28.09.2011 реєстраційний номер 3005, позивач ОСОБА_1 передав у власність відповідачу ОСОБА_2 строком до 28.03.2012 грошові кошти у розмірі 148 800 грн., що на момент укладання договору складало за згодою сторін в еквіваленті 18 600 доларів США.

Відповідно до п.2 Договору іпотеки від 08.10.2010 за реєстровим № 3188, в забезпечення своєчасного повернення отриманої по договору позики суми, а також відшкодування можливих збитків, Іпотекодавець відповідач ОСОБА_2 передає в іпотеку Іпотекодержателю позивачу ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,4 кв. метрів, житловою площею 15,7 кв. метрів.

Згідно з п. 12 Договору іпотеки в редакції від 28.09.2011 №3007, в разі невиконання Іпотекодавцем до 28.03.2012 взятих на себе зобов`язань за Договором про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики грошей між ним та ОСОБА_2 , право власності на предмет іпотеки в повному обсязі по цьому договору переходить до Іпотекодержателя. Іпотекодержатель вправі на свій розсуд задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки іншим способом, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003. При частковому виконанні забезпеченого іпотекою обов`язку, іпотека залишається у первинному об`ємі.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.07.2017 року, яке набрало законної сили 17.10.2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про звернення стягнення на предмет іпотеки » задоволено частково. Визначено в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей № 3186 від 08.10.2010 зі змінами від 28.09.2011 №3005 у розмірі 410 720 гривен (чотириста десять тисяч сімсот двадцять гривень), укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.10.2010 №3188 зі змінами від 28.09.2011 № 3007, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме - 1(одно) кімнатну квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_3 (сорок сім), квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 30,4 (тридцять цілих чотири десятих) кв. метрів, житловою площею 15,7 (п`ятнадцять цілих сім десятих) кв. метрів, шляхом надання ОСОБА_1 права на продаж зазначеної квартири будь-якій особі-покупцеві, встановивши початкову ціну для подальшої реалізації предмета іпотеки у розмірі 398 240,00 гривен (триста дев`яносто вісім тисяч двісті сорок гривень).

На підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округут Карташовою С.І. 20.11.2020 року про зняття заборони відчуження квартири АДРЕСА_4 та виключення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Карташовою С.І. було внесено відомості про припинення іпотеки за вищевказаною адресою (індексний номер рішення 55255407), що відображено у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 за №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

При цьому, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частини першої статті 229 ЦК України).

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229, статті 230 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 445/1011/17.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Вказане відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду від від 09.11.2020 № 2-2284/09 (61-7020св19).

При цьому стороною позивача не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташової О.В 20.11.2020 року та підписанні заяви з проханням зняти заборону відчуження та виключити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 дійсно помилявся чи неправильно сприйняв фактичні обставини вчиненого ним правочину. Суд критично оцінює доводи сторони позивача про юридичну необізнаність останнього з урахуванням викладених у позовній заяві та підтверджених представником позивача у судовому засіданні обставин того, що позивач користувався правовою допомогою адвоката при проведенні дій, спрямованих на юридичне оформлення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Також суд критично оцінює показання свідків, допитаних у судовому засіданні, оскільки останні не були безпосередньо присутніми при складанні тексту заяви позивачем про припинення обтяжень та іпотеки у нотаріуса 20.11.2020 року.

Стосовно вимоги скасувати державну реєстрацію припинення іпотеки на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. індексний номер 55255407, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав (частина друга статті 2 Закону «України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності)).

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення про скасування рішення державного реєстратора) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правовою підставою для скасування запису у Державному реєстрі прав.

При цьому суд враховує, що вказана вимога позивача є похідною від вимоги про визнання правочину з припинення іпотеки недійсним, відтак відмовляє у її задоволенні.

Приймаючи рішення cуд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, щодо рішень судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст. ст 16, 23, 203, 215, 229-233 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України,суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус ХМНО Карташова С.І. про визнання правочину недійсним та скасування запису про державну реєстрацію відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення виготовлено 31.01.2022 року.

Суддя -