Справа № 487/7205/21
Провадження № 2/487/750/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.02.2022 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Тітова А.О.,

в присутності позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/7205/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та припинення права на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 із стягненням з ОСОБА_1 компенсації вартості 1/12 частки зазначеної квартири в сумі 10275,83 грн..

Вимоги позову мотивував тим, що на підставі договору дарування від 31.03.2020 №191, посвідченого приватним нотаріусом Моцар Ю.С. він став власником 11/12 часток квартири АДРЕСА_1 . Власником 1/12 частки спірної квартири є ОСОБА_2 .. Крім того, зазначив, що з часу набуття права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, останній жодного разу в ній не з`являвся, ніколи не проживав, не реєстрував своє місце проживання в ній, не ставив питання про його вселення, визначення порядку користування, комунальні послуги не сплачував, не брав участі у витратах на управління, утримання та збереження майна. Разом з тим, вказав, що відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається з двох житлових кімнат площею 16,90 кв.м. та 14,20 кв.м відповідно, у зв`язку з чим, вважає, що площа кожної з двох кімнат квартири перевищує належну відповідачу частину і не може бути виділена йому в користування. Враховуючи зазначене, а також те, що його частка в майні є набагато більшою за частку відповідача, він несе витрати по утриманню спільної квартири, відсутні обставини, які б вказували на те, що припинення частки ОСОБА_2 в спільній частковій власності порушать його права, звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 25.10.2021 відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.12.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов наступного.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2018, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою від 29.02.2016 року за № 5-78 та свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 27.02.1995 року отримав у власність 11/12 часток квартири АДРЕСА_1 .

Власником 1/12 частки спірної квартири була ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом.

09.09.2016 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Пехлак О.В. та зареєстрований в реєстрі за №437.

Крім того, між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу від 07.06.2017 року за №509, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, ОСОБА_7 ..

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.05.2019 №167715118 власником квартири АДРЕСА_1 став ОСОБА_2 ..

Зазначеним вище рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2018 року у цивільній справі №487/3109/17 визнано недійсним договір за реєстровим №437 від 09.09.2016 року в частині купівлі-продажу 11/12 часток квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, власником 11/12 часток вказаної квартири став ОСОБА_3 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №203493958, сформованого Радсадівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області від 10.03.2020.

Крім того, відповідно до копії договору дарування від 31.03.2020 №191, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Моцар Ю.С., ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 11/12 часток квартири АДРЕСА_1 .

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2020 №205761754, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 11/12 часток квартири АДРЕСА_1 , у той час, як 1/12 частки зазначеної квартири належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2017 року за №509.

Разом з тим, судом встановлено, що з часу набуття права власності відповідачем на спірну квартиру, останній жодного разу в ній не з`являвся, ніколи не проживав, не ставив питання про його вселення, визначення порядку користування,комунальні послуги не сплачував, не брав участі у витратах на управління, утримання та збереження майна, що, також, підтверджується актом про не проживання особи від 07.02.2022, засвідченого начальником ЖЕК-1 ЖКП ММР «Бриз» Мороз Л.В..

Як вбачається зі змісту звіту про оцінку майна від 30.09.2021 вартість 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 становить 10275,83 грн..

09.02.2022 позивачем на депозитний рахунок суду сплачена сума у розмірі 10276,00 грн. в рахунок належної ОСОБА_2 1/12 частки спірної квартири, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 09.02.2022.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За правилом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У частинах першій, другій статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У статті 356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів , а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями , пов`язаними із спільним майном.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З аналізу положень ст.365 ЦК України можна дійти висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 в справі № 908/1754/17 .

Згідно з частиною 2 статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 в якості підстав для припинення права ОСОБА_2 на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , посилався на наявність наступних підстав: частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, припинення права власності на частку квартири не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який зареєстрований за іншою адресою, жодного разу не з`являвся та не проживав у спірній квартирі та жодним чином не приймає участі в утриманні спільної квартири.

У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконав умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки в квартирі, що належить відповідачу, перерахувавши, 09.02.2022, 10276,00 грн. на депозитний рахунок суду.

Так, судом встановлено, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить 1/12 частки спірної квартири.

Відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається з двох житлових кімнат площею 16,90 кв.м. та 14,20 кв.м відповідно.

З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо.

Виходячи із вказаних норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Таким чином, суд доходить висновку, що площа кожної з двох житлових кімнат спірної квартири перевищує належну відповідачу 1/12 частку, у зв`язку з чим не може бути виділена йому в користування.

Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачем до суду не надано.

Отже, позивачем в ході судового розгляду доведено, що частка відповідача ОСОБА_2 є незначною і вона не може бути виділена в натурі.

Також, суд вважає встановленим той факт, що припинення права власності відповідача на 1/12 частки спірної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам, враховуючи, що ОСОБА_2 зареєстрований за іншою адресою, у спірній квартирі ніколи не з`являвся та не проживав.

Крім того, суду не надано будь-яких доказів та не спростовано того, що відповідач не несе будь-яких витрат на утримання спірної квартири та по сплаті комунальних послуг.

Разом з тим, суд враховує ту обставину, що співвласники квартири АДРЕСА_1 не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Таким чином, суд вважає, що втручання у право відповідача на майно за встановлених вище обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідає меті дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права може бути визнання права.

Враховуючи викладене, суд, виходячи з положень ст.365 ЦК України, встановлених обставин справи та досліджених доказів, а також, враховуючи справедливий баланс інтересів обох сторін щодо належного їм на праві спільної часткової власності майна, доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на 1/12 частки зазначеної квартири.

Окрім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн..

Керуючись ст. ст. 263,265,280-282,289,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та припинення права на частку у спільному майні задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 у спільному майні на належну йому 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належної частки у спільному майні у сумі 10275,83 грн. (десять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 83 коп.) шляхом виплати грошових коштів з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Миколаївській області згідно квитанції 0.0..1 (код квитанції 9259-6636-2652-7461) від 09 лютого 2022 (платник ОСОБА_1 ; одержувач - ТУ ДСА України в Миколаївській області; рахунок одержувача - UA0016294; код одержувача - 26299835 ; код банку одержувача - 820172; банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір у сумі 908,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 15.02.2022.

Головуючий суддя І.В.Боброва