РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 562/570/20

Провадження № 22-ц/4815/116/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна»,

відповідач Центр надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної

адміністрації Рівненської області,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича на додаткове рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року у складі судді Кушніра О. Г., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області о 16 годині 04 хвилин повним текстом,

в с т а н о в и в :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2021 року позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» до Центру надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання свідоцтва недійсним задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішури Вадима Васильовича від 20 березня 2015 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26, за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). Визнано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2015 року, індексний номер 35245767 на об`єкт нерухомого майна будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м., за ОСОБА_1 недійсним.

Додатковим рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року заяву ПСП «Україна» про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПСП «Україна» понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн. Сплачений позивачем судовий збір в сумі 4204 компенсовано ПСП «Україна» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи додаткове рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 16 000 гривень витрат позивача на правову допомогу незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Бойчук К. М. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що у даному спорі суд розглянув справу за участю двох відповідачів, однак у заяві про ухвалення додаткового рішення вимога про стягнення витрат на правничу допомогу заявлена тільки до ОСОБА_2 . Вартість набутого ОСОБА_1 майна, за яке є спір,не співмірна з розміром стягнення витрат на правничу допомогу. Суд не звернув увагу на те, що справа слуханням відкладалась у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача - Центру надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області. ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи безстроково і звільнений від сплати судового збору. З наведених міркувань просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ПСП «Україна» - адвокат Красовський Віталій Борисович вважає додаткове рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено: позивачем 14.02.2020 року укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатським бюро «Миколи Бляшина». 29 грудня 2020 року укладена додаткова угода до Договору від 14.02.2020 року. Правнича допомога ПСП «Україна» надана адвокатом Красовським В. Б.

Відповідно до рахунку від 15 березня 2021 року, платіжного доручення від 16 березня 2021 року ПСП «Україна» понесло витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн.

Витрати часу адвокатом на надання правової допомоги та вид/опис правової допомоги відображено у Проміжному звіті з описом станом на 12.03.2021 року.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПСП «Україна» витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивача підтверджені належними документами, а клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України відповідач не заявив.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується частково.

Згідно з ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

08.04.2021 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції відзив на заяву ПСП «Україна» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу. У відзиві відповідач спростовував вимоги заяви про стягнення всієї суми витрат на правничу допомогу з нього, вказував на те, що оспорювалось рішення державного реєстратора і суд вимоги задовольнив. ОСОБА_1 також вказував на те, що він є інвалідом війни 2 групи, а тому відшкодування таких витрат не повинно покладатись тільки на нього.

Суд першої інстанції на клопотання ОСОБА_1 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до уваги не взяв.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при вирішенні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу слід врахувати те, що вимоги позовної заяви були заявлені до двох відповідачів і за результатами розгляду справи, суд визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора. Тому висновок суду про стягнення всієї суми витрат із одного відповідача суперечить ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Згідно посвідчення інваліда війни, виданого управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому 16 липня 2018 року, ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України, в тому числі згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

На думку апеляційного суду, ОСОБА_1 , маючи статус інваліда війни 2 групи, не має один нести тягар відповідальності за понесені ПСП «Україна» витрати на правничу допомогу у спорі, який було заявлено до двох відповідачів. Вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу до Центру надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області позивач не заявляв.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича задовольнити.

Додаткове рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» до Центру надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання свідоцтва недійсним, скасувати.

У задоволенні заяви Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» про ухвалення додаткового рішення про стягнення із ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 лютого 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В..,

Шимків С. С.