Єдиний унікальний номер судової справи: 483/1378/21
Номер провадження: 22-ц/812/169/22 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Калашник А.О.,

за участю: представника відповідача - Радіонової В.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім», подану в його інтересах адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді - Казанлі Л.І. в приміщенні того ж суду о 10 годині 27 хвилин по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» (надалі - ТОВ «Очаківський райагрохім») про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Очаківський райагрохім» про розірвання договору оренди землі.

Позивач зазначав, що його матері ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності належала земельна ділянка площею 3,09 га кадастровий номер :01:000:0068, розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

21 травня 2012 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Очаківський райагрохім» договір оренди вказаної земельної ділянки, про що в Державному реєстрі земель 21 травня 2012 року вчинено запис № 03422.

Пунктом 37 вказаного договору оренди передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2018 року він став власником зазначеної земельної ділянки. 11 вересня 2020 року заявою він повідомив відповідача про небажання продовжувати орендні відносини та про необхідність повернення земельної ділянки, однак останній таку вимогу проігнорував.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки площею 3,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Очаківський райагрохім», зареєстрований 21 травня 2012 року у відділі Держкомзему в Очаківському районі за № 03422.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 3,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Очаківський райагрохім», зареєстрований 21 травня 2012 року у відділі Держкомзему у Очаківському районі за №03422. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки спірним договором оренди прямо передбачено його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтовані.

В апеляційній скарзі адвокат Родіонова В.Є., діючи в інтересах ТОВ «Очаківський райагрохім», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач з моменту прийняття спадщини отримував орендну плату за договором оренди укладеним 21 травня 2012 року його матір`ю та ТОВ «Очаківський райагрохім», погоджувався з усіма умовами договору та за мінуванням більше ніж трьох років звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди з підстав зміни власника земельної ділянки, посилаючись на п. 37 договору. Вважає, що такими діями позивач фактично вчинив конклюдивні дії - «мовчазну згоду», щодо прийняття договору оренди землі без зауважень. Крім того, зазначає, що судом не враховано, що дану справу необхідно було передати на розгляд господарського суду, оскільки ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року у справі №916/3160/20 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім». Згідно статті 7 Кодексу з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. До того ж, на земельній ділянці, яка є предметом позову, знаходяться багаторічні насадження, і кошти від їх реалізації будуть направлені на погашення вимог кредиторів. Тому, розірвання договору оренди земельної ділянки поза межами розгляду справи про банкрутство відповідача призведе до незаконного відчуження майна на користь позивача, а відтак - й до порушення прав як самого боржника, так і кредиторів, вимоги яких можуть бути погашені за рахунок такого майна.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Відповідно до статті 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Очаківський райагрохім» договір оренди землі, що був зареєстрований 21 травня 2012 року у Відділі Держкомзему в Очаківському районі Миколаївської області за № 03422 (а.с.16-17).

За умовами вказаного договору, ОСОБА_2 передала ТОВ «Очаківський райагрохім» в користування на 20 років належну їй на праві власності земельну ділянку площею 3,09 га, розташовану в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Чорною Л.С. 15 серпня 2018 року, ОСОБА_1 одержав у спадщину земельну ділянку площею 3,0851 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Парутинської сільської ради, Очаківського району Миколаївської області, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 060365, виданого Очаківською районною державною адміністрацією Миколаївської області 15 серпня 2005 року (а.с.9).

15 серпня 2018 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Пунктом 37 Договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Очаківський райагрохім» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

11 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про небажання продовжувати орендні відносини та про необхідність повернення земельної ділянки, однак останній таку вимогу проігнорував (а.с.19).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм та умов договору оренди землі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав, для розірвання договору оренди землі, укладеного між матір`ю позивача та ТОВ «Очаківський райагрохім» 21 травня 2012 року та обґрунтованого задовольнив позов.

Посилання в апеляційній скарзі на фактичне прийняття позивачем умов договору не спростовують обґрунтованих висновків суду, оскільки умовами договору оренди передбачена можливість його розірвання у зв`язку з переходом права власності на об`єкт оренди до другої особи.

Доводи апеляційної скарги, стосовно порушення підвідомчості справи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується, як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно правил статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, передбаченими у статті 2 ЦПК України, а саме є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року по справі № 916/3160/20 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім».

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи передбачені Кодексом України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Зазначена норма кореспондується з положеннями пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, яким визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;.

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки. Спір за такою вимогою не входить до переліку тих, що відповідно до вимог Кодексу України з питань банкрутства та ГПК України належать до юрисдикції господарського суду в межах справи про банкрутство. Той факт, що право оренди є майновим і охоплюється поняттям «власність» за змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не змінює бухгалтерський облік такого права як нематеріального активу та не впливає на кваліфікацію спору про розірвання договору оренди як немайнового.

З матеріалів справи не вбачається, та судом першої інстанції не встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходиться будь-яке майно ТОВ «Очаківський райагрохім», яке можна було б вважати активом боржника, що у подальшому може бути направлений на погашення грошових вимог кредиторів боржника.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Очаківський райагрохім» є немайновими, а спір не стосується питання щодо формування активу боржника, а тому не пов`язаний зі здійсненням провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім», а отже, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За такого, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо юрисдикційної належності спору господарському суду. Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12, 19 і 26 червня 2019 року у справах № 289/233/18, № 289/2210/17, № 289/2227/17, від 03 липня 2019 року у справі № 289/2204/17, від 28 серпня 2019 року у справі № 289/2212/17.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №607/6254/15-ц від 15 січня 2020 року, оскільки за наслідками вирішення юрисдикційного спору зроблено висновок, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Наведені, в апеляційній скарзі доводи зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім», подану в його інтересах адвокатом Радіоновою Вікторією Євгенівною залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.