Номер провадження: 22-ц/813/5179/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» () до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення коштів за договором підряду,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

02.07.2021 року ТОВ «ТД «Зеніт плюс» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором підряду від 15.07.2020 року №15/07 у розмірі 1379702,11 гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Одночасно з позовом позивач звернувся до суду з заявою про застосування судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення 38, площею 32,3 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення 39, площею 32,1 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення 58, площею 45,9 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 ; зупиночне місце НОМЕР_2, площею 16,5 кв. м, у будинку АДРЕСА_2 , які перебувають у власності ОСОБА_1 , мотивуючи заяву тим, що ТОВ «ТД «Зеніт плюс» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором підряду у розмірі 1379702,11 гривень, оскільки в теперішній час відповідачка категорично відмовляється виконувати свої обов`язки за вказаним договором та сплачувати позивачеві ціну виконаних ним робіт та встановленого обладнання, тобто між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення цього позову, дійсно виникла необхідність у застосуванні судом забезпечувальних заходів забезпечення позову саме у вигляді накладенні арешту на нерухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 .

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також може призвести до порушення прав позивача.

При цьому забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» ( ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення коштів за договором підряду було задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місце реєстрації АДРЕСА_3 ), а саме:

- нежитлове приміщення 38, площею 32,3 кв.м у будинку АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення 39, площею 32,1 кв.м, у будинку АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення 58, площею 45,9 кв.м, у будинку АДРЕСА_1 ;

-зупиночне місце № НОМЕР_2 , площею 16,5 кв.м, у будинку АДРЕСА_2 .

04.11.2021 року представник відповідача надав до суду клопотання про зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок Київського районного суду м. Одеси грошові кошти у розмірі 541800 грн.

Клопотання обґрунтовано тим, що відсутні відомості про майновий стан позивача, наявну у власності юридичної особи нерухомості або інших активів , а відсутність у відповідача можливості , у зв`язку із накладенням арешту, використовувати дані приміщення , загальною площею 126 кв.м,для здійснення будь-якої підприємницької діяльності , у тому числі здавання в оренду, може привести до суттєвих матеріальних збитків, які оцінюються заявником, враховуючи ринкової ціни оренди 1 кв.м комерційної нерухомості в м. Одесі у розмірі 430 грн. за один місяць, у розмірі 54180 грн. за місяць та 541800 грн. за десять місяців, протягом яких можливий розгляд справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року було задоволено частково заяву про зустрічне забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Зеніт Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором підряду 15/07 від 15.07.2020 року у розмірі 1 379 702,11 грн.

Застосовано заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача ТОВ «Торгівельний дім «Зеніт Плюс» протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області (код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача МФО 820172, рахунок отримувача UA0005435) грошові кошти у розмірі 54 180 (п`ятдесят чотири тисячі сто вісімдесят ) гривень 00 копійок.

У випадку не подання представниками відповідача до Київського районного суду м. Одеси в строк до 25.11.2021 року (включно) доказів внесення вищевказаного забезпечення, ухвала про забезпечення позову від 06.07.2021 року про накладення арешту на нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_1 , а також зустрічне забезпечення, починаючи з 26.11.2021 року підлягають скасуванню.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, апеляційну скаргу подав представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» де із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставиться питання про її скасування.

При цьому посилаючись на те, що оскаржуваною ухвалою передбачено право на апеляційне оскарження у п`ятнадцятиденний термін з моменту складення її повного тексту, тобто, до 27.11.2021 року.

Разом з цим, суд першої інстанції зобов`язав ТОВ «Торгівельний дім «Зеніт плюс» до 25.11.2021 року подати суду докази внесення на депозитний рахунок грошових коштів.

Апелянт вважає, що таким чином Київським районним судом м. Одеси обмежено право позивача на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2021 року.

Вказує, що ТОВ «Торгівельний дім «Зеніт плюс» має зареєстроване в установленому законом порядку місцезнаходження на території України, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом першої інстанції взагалі не досліджувався факт наявності на балансі позивача майна чи грошових коштів аби забезпечити можливість відшкодування потенційних збитків відповідачу, внаслідок дії заходів забезпечення позову.

Апелянт вважає, що матеріали вищезазначеної справи не містять достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ТОВ «Торгівельний дім «Зеніт плюс» дій спрямованих на ухилення від компенсації можливих збитків завданих відповідачу, внаслідок дії заходів забезпечення позову.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» () до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення коштів за договором підряду було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Причому зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до частини шостої статті 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений частиною третьою статті 154 ЦПК України та є вичерпним. Так, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Частиною одинадцятою статті 154 ЦПК України визначено можливість оскарження ухвали про зустрічне забезпечення - разом із ухвалою про забезпечення позову або окремо.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не здійснює розгляд справи по суті, а лише вирішує питання забезпечення можливості виконання рішення суду по суті в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про зустрічне забезпечення позову, суд вирішує питання забезпечення можливості позивача відшкодувати збитки, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

На підставі викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виходив з предмету позовних вимог, врахував необхідність співмірності зустрічного забезпечення із заходами забезпечення позову та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, відтак прийшов до вірного висновку про необхідність вжиття зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду суму в розмірі 54 180 грн., яку вірно розраховував, виходячи з розміру збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку з забезпеченням позову.

При цьому, апеляційний суд враховує, що позивач не надав відомості щодо свого майнового стану, а тому, з метою забезпечення інтересів усіх учасників спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування зустрічного забезпечення відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Торгівельний дім «Зеніт Плюс», що матеріали справи не містять доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, відповідачем не доведено зазнання будь-яких збитків у разі застосування заходів забезпечення позову, а також не обґрунтована сума таких збитків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимоги забезпечення позову та зустрічного забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами та відповідають вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо обмеження Київським районним судом м. Одеси права позивача на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2021 року суперечать ч. 8 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої строк надання зустрічного забезпечення позову та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстави для її скасування відсутні.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Зеніт плюс» () до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення коштів за договором підряду - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе