справа №176/1767/20
провадження №2/176/12/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Крамар О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кіняк Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовті Води в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про поділ майна подружжя,

з участю учасників справи: представників сторін: представника позивача - адвоката Лапшина В.В., представника відповідача - адвоката Черниш Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом де, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просила ухвалити судове рішення, яким здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 та на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно. Здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності за нею, на Ѕ частину земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , розміром 0,0678 га, кадастровий номер :01:133:0008 та на Ѕ частину за ОСОБА_2 , встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка ОСОБА_1 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 жовтня 2015 року. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини між ними припинено восени 2019 року. На даний час спільне господарство вони не ведуть та сумісно не проживають. На розгляді Жовтоводського міського суду знаходиться справа за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В період шлюбу вони з відповідачем придбали будинок під АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 0,0678 га. Договір купівлі-продажу №1493 було укладено 19 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. Позивач вважає, що вищезазначений будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, адже був придбаний для потреб сім`ї. Кошти на придбання будинку були надані їм, як подружжю, бабусею та дідусем чоловіка. Дочки народилися в 2016 та 2018 роках, тому вона до теперішнього часу перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Усі соціальні виплати, які позивач отримувала, вона витрачала на дітей. Чоловік у свою чергу, всю відповідальність за утримання сім`ї перекладав на своїх батьків, які за свої гроші купували їжу та одяг дітям. Усе сімейне життя позивач намагалась знайти для сім`ї додатковий заробіток, який би вона могла поєднувати з вихованням дітей та господарством, в той час як чоловік перебивався нерегулярними підробітками. Офіційну роботу він знайти не міг, а якщо і знаходив, то кошти, які отримував витрачав на свої потреби. Веденням господарства та вихованням дітей займалась відповідач. Після припинення шлюбних відносин, побутові речі, що знаходились у будинку вони розділили за домовленістю, про що склали письмовий документ. Поділити ж будинок у добровільному порядку чоловік відмовляється, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2020 року, головуючим по зазначеній справі було визначено суддю Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Волчек Н.Ю.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження за даним позовом та вирішено розгляд справи провести в загальному позовному провадженні. По справі призначено підготовче провадження.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року відповідачу продовжено строк на подачу відзиву на позов, але не довше ніж до початку підготовчого судового засідання по справі.

09.12.2020 року від відповідача ОСОБА_2 до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позов, де останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка під ним, на його думку, не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач зазначає, що у своєму позові позивачка підтверджує той факт, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані не за спільні кошти подружжя чи спільною працею в набутті майна, що виключає належність цього майна до спільної сумісної власності. Коштів на купівлю будинку у їх сім`ї не було. На допомогу прийшли його батьки, які подарували йому кошти для придбання житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. Станом на 19.10.2016 року його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працювали, регулярно отримували заробітну, батько додатково - пенсію, тому мали постійний дохід. Позивачка знала, що будинок він придбав за власні кошти, які йому подарували батьки, тому питання на кого буде оформлено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки та за ким буде зареєстровано майно, не стояло взагалі. Без заперечень з боку позивачки було оформлено право його особистої приватної власності на будинок та земельну ділянку. У всіх роботах по відновленню, ремонту та утриманню будинку брали участь тільки він та його батьки. Таким чином, на думку відповідача, житловий будинок (з будівлями і спорудами) АДРЕСА_1 не являються об`єктом права спільної сумісної власності відповідача та позивача, оскільки вини, хоч і набуті відповідачем під час шлюбу з позивачкою, проте, не в результаті їхньої спільної праці, не за спільні грошові кошти. Відповідач стверджує, що вказане майно придбано ним за його особисті кошти, які подарували йому батьки, а тому воно є його особистою приватною власністю.

18 січня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення, хоча відповіді на відзив від позивачки до суду не надходило. Заперечення не містять інших підстав, за яких відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, окрім тих які він виклав у відзиві. У запереченні відповідач, окрім іншого просить викликати у судове засідання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8

02 лютого 2021 року від позивачки надійшла заява про виклик свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року підготовче провадження закрито. Призначено розгляд справи по суті, у судове засідання викликано свідків.

У зв`язку з відрядженням судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Волчек Н.Ю. до Деснянського районного суду міста Києва для здійснення правосуддя строком на один рік, розпорядженням від 05.10.2021 року по справі №176/1767/20 було призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 року головуючим по справі було визначено суддю Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Крамар О.М.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08.10.2021 року суддя Крамар О.М. прийняла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, до свого провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Лапшин В.В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача адвокат Черниш Т.І. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки спірне майно було придбано за кошти батьків відповідача, а тому вони фактично подарували йому цей будинок.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, доводи сторін, пояснення свідків, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав суду покази про те, що з позивачкою перебуває у дружніх стосунках, хрестив її старшу доньку. З відповідачем після їхнього розлучення він взагалі перестав спілкуватись. Зазначив, що йому відомо, що позивач та відповідач придбали будинок після одруження для спільного проживання молодої сім`ї. Він допомагав відповідачу перевозити речі в новий будинок, вони переїхали одразу, оскільки будинок не потребував ремонту. За які кошти був придбаний будинок вони не повідомляли, будинок був придбаний в інтересах сім`ї. Перед цим вони мешкали в квартирі бабусі позивача. Хто саме купував будинок та за які кошти, сказати не може. За який рахунок вони жили, він не знає. Він був присутній, коли позивачка вирішила піти від чоловіка та коли вони ділили побутові речі. Пізніше позивачка планувала поділити будинок. Після того, як вони переїхали в будинок, позивачка займалась господарством. На той час коли вони придбали будинок ОСОБА_1 була вже вагітна. Вона не працювала, бо перебувала в декретній відпустці, потім в другій декретній відпустці. Будинок був придбаний в 2016-2017 році, точної дати він не пам`ятає. Приблизно до 2020 року вони проживали у будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дав суду покази про те, що позивачка - колишня дружина його сина, а відповідач є його рідним сином. Позивач та відповідач уклали шлюб у 2015 році, після весілля проживали в квартирі, яку подарувала їм мати позивачки. Потім син дуже захворів, довго лікувався. Позивачка та її мати почали докоряти, що відповідач мало заробляє, дуже часто хворіє. Вони з дружиною вирішили подарувати сину гроші, щоб він міг купити будинок. Вони знайшли будинок, який їм сподобався. На огляді будинку були вони та батьки його дружини (дідусь та бабуся відповідача). Родичі позивачки не займались будинком. Позивачці треба було дати згоду на купівлю будинку та поставити підпис у нотаріуса. При оформлені договору купівлі-продажу будинку у нотаріуса, його дружина ОСОБА_6 дістала гроші зі своєї сумочки та віддала їх при оформленні. Коли був потрібен ремонт, вони також самі його робили за свої гроші, позивачка та її родичі цього не торкались. Сім`я жила за ті кошти, що заробляв відповідач, за гроші, які виплачували при народженні дітей, а також вони з дружиною їм допомагали. Коли купували будинок, то домовились, що вони будуть сплачувати замість позивача та відповідача за комунальні послуги. ОСОБА_2 вони з дружиною подарували гроші в доларах, в той день, коли переоформлювали будинок. Купили його за 18 тис. доларів, особисто для сина, для його проживання. Старшій донці було два місяці. Придбали будинок 15.10.2016 року, з моменту купівлі і до 2020 року позивачка мешкала в цьому будинку. Виїхала позивачка з будинку сама, в серпні 2020 року. Купили будинок вони для того, щоб у сина було власне житло, а далі він сам повинен був вирішувати хто ще буде з ним проживати. Між ними була усна домовленість, що позивачка не буде претендувати на будинок.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала суду покази про те, що позивачка - їхня колишня невістка, вони майже не спілкуються з нею. Відповідач є її сином. Син з колишньою невісткою уклав шлюб, після цього вони проживали в квартирі по АДРЕСА_3 . Квартиру подарувала мама позивачки на весілля, але потім з`ясувалось, що квартиру вона надала їм лише для проживання. Стосунки у сина з тещею були погані, вони про це дізнались і тоді син знайшов оголошення про продаж будинку. Її батьки дали кошти на цей будинок, вони купували самі цей будинок, кошти вона особисто давала зі своєї сумки. Син віддав їх ОСОБА_8 і тоді остання поставила підпис. Позивачка була у нотаріуса тільки раз, коли була потрібна її згода. Тоді батько відповідача запитав у позивачки, чи не буде вона претендувати на будинок, вона відповіла, що не буде. Утримувалась їхня сім`я за спільні кошти, відповідач працював, комунальні платежі сплачували батьки. Меблі та ремонт також батьки робили за свій рахунок. Кошти при купівлі будинку вона особисто дістала зі своєї сумочки та віддала синові, в сумі 16 тис. доларів. Перед цим вони давали завдаток 2000 доларів. Ці кошти надали її батьки, тобто бабуся та дідусь відповідача. З невісткою була усна домовленість, що вона не буде претендувати на будинок у разі розлучення. Коли позивачка давала згоду у нотаріуса на придбання будинку, то вона присутня не була. Позивачка проживала в цьому будинку до серпня 2020 року, була там зареєстрована разом з дітьми. До цього була зареєстрована в квартирі, яку подарувала їй мати. Весь час спільного проживання позивачка перебувала в декретній відпустці. Рідні зі сторони позивачки не допомагали ні матеріально, ні фізично.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала суду покази про те, що в жовтні 2016 року вона продавала будинок по АДРЕСА_4 . Коли вони поїхали до нотаріуса, перед оформленням вона чула, як ОСОБА_5 сказав нотаріусу, що ОСОБА_2 купує будинок за свої кошти, для себе і, щоб це якось зазначили в договорі. Також чула, як ОСОБА_5 говорив з позивачкою про те, що гроші ОСОБА_2 дали вони і щоб вона не претендувала на цей будинок. ОСОБА_1 відповіла, що все розуміє і претендувати не буде. За будинок їй заплатили 18 тис. доларів. У нотаріуса ОСОБА_2 передав їй 16 тис.доларів, бо перед цим вони давали їй завдаток у розмірі 2 тис. доларів. Особисто їй в руки гроші дав ОСОБА_2 , а йому дістала з сумки та передала його мати. Вона радила їм оформити договір дарування, однак вони самі вирішували який договір укласти. Не знає, яку згоду ОСОБА_1 надавала, чула, що вони купували будинок виключно для сина.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала суду покази про те, що знайома з позивачем та відповідачем з 2016 року, були в гарних дружніх стосунках. На даний час підтримує стосунки тільки з позивачкою, з відповідачем не спілкується. На той час, коли вони всі дружили, вони купили будинок. Тоді було сказано, що будинок купила мати відповідача ОСОБА_6 , що цей будинок був придбаний для дітей і вони там будуть проживати. В гостях у них вона бувала часто, за будинком доглядала позивачка, і в городі, і на подвір`ї, доглядала за дітьми. Після весілля вони проживали у квартирі бабусі позивача. Хто сплачував за комунальні послуги їй не відомо. Між ними був розподіл майна і вона була присутня. За час шлюбу позивачка перебувала в декреті, не працювала. Відповідач то працював, то не працював. Який був бюджет у сім`ї їй не відомо.

Із досліджених судом письмових доказів, під час судового розгляду судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2015 року, актовий запис №284, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. /а.с.10, том №1/

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року, шлюб між сторонами було розірвано. /а.с.73-74, том №1/

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.9,11, том №1/

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 19.10.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О., ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_8 , земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком (з будівлями і спорудами), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка площею 0,0678 гектарів, кадастровий номер :01:133:0008. Пунктом 14 даного договору визначено, що письмову згоду подружжя покупця на купівлю житлового будинку та земельної ділянки, який буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - отримано у встановленому законодавством України порядку відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України, про що була подана відповідно заява. /а.с.71-72, том №1/

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.09.2020 року житловий будинок та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_4 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 19.10.2016 р. /а.с.14, том №1/

Відповідно до Акту про проживання особи не за місцем реєстрації від 17.09.2020 року, засвідченого сусідами, за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 02.09.2020 року, фактично проживають: мати ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . /а.с.18, том №1/

Сторони добровільно поділили побутові речі, набуті у шлюбі, що підтверджується розпискою від 06.09.2020 року, складеною у присутності свідків. /а.с.19-21, том №1/

В судовому засіданні був також досліджений відеозапис, на якому вбачається, що мати позивачки під час весілля подарувала позивачу та відповідачу ключі від квартири. /а.с.205, том №1/

Позивач ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що спірний будинок був придбаний відповідачем за кошти його батьків, однак вона вважає, що кошти на придбання будинку надавались батьками відповідача їм обом, як подружжю. Крім того, спірний будинок був придбаний як спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2020 року №320/3072/18.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У справі, яка розглядається, встановлено, що спірний будинок та земельна ділянка придбана в період зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Про те, що даний об`єкт буде належати сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, визначено самим договором купівлі-продажу, належність вказаного майна до особистої приватної власності ОСОБА_2 не доведено, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована. Позивач є співвласником будинку, оскільки він перебував у спільній сумісній власності колишнього подружжя та підлягає поділу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 19, 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Представлені у справі докази свідчать, що період набуття права власності на нерухоме майно, що стало предметом розгляду в суді, співпадає з періодом перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Зазначений факт сторонами також не оспорюється.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо його розподілу у добровільному порядку, воно підлягає розподілу за рішенням суду.

Відповідачем, всупереч вимог ст.ст.76-79 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростували презумпцію належності спірного будинку до їх спільного, як подружжя, майна, або його частка у придбанні даного майна є більшою.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд розцінює як упереджені, оскільки свідки перебувають з відповідачем у родинних відносинах, а тому об`єктивно стверджувати про джерела фінансування спірного домоволодіння не можна.

Копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів в період з 2016 по 2020 роки /а.с.75-79, 92-95, том №1/ не можуть підтверджувати придбання за особисті кошти відповідача спірного будинку та земельної ділянки.

Відповідачем надані копії платіжних доручень про переказ грошових коштів із-за кордону, отримувачем яких є ОСОБА_7 /а.с.115-202, том №1/ Однак, зазначені докази також не підтверджують ті обставини, що саме відповідач за особисті кошти в період шлюбу придбав будинок і земельну ділянку. Не підтверджено, що ці перекази грошових коштів здійснювались особисто для відповідача чи передавались відповідачеві.

Надані відповідачем довідки про розмір доходів його батьків також не підтверджують тієї обставини, що спірний будинок був придбаний за особисті кошти відповідача /а.с.83-91/.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами придбання спірного будинку та земельної ділянки в період шлюбу за його особисті кошти.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 990 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 65 Сімейного Кодексу України, та згідно зі ст. ст. 4, 12,13, 247, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 та за ОСОБА_2 на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно.

Здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частини земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , розміром 0,0678 га, кадастровий номер :01:133:0008 та за ОСОБА_2 на Ѕ частини земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , розміром 0,0678 га, кадастровий номер :01:133:0008, встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 990 /дев`ятсот дев`яносто/ грн.

Повний текст рішення суду складено 21.02.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

Суддя