22-ц/804/96/22
263/7542/21

Єдиний унікальний номер 263/7542/21
Номер провадження 22-ц/804/96/22
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2021 року у складі суду Музики О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст заяви

15 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, в якій просив визнати місцем мешкання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком передано на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вже на момент подачі указаного позову до суду проживала за адресою: АДРЕСА_2 , однак позивач до позову долучив довідку про місце проживання відповідача у м. Маріуполі, що не відповідало дійсності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просив її скасувати, справу направити до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області для подальшого розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з вимогами ч. 1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач тимчасово мешкала у місті Маріуполі, що підтверджено довідкою №11919 від 03.04.2018 року, у зв`язку з чим позов був пред`явлений до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області, інших свідчень про місце мешкання відповідача у позивача та його представника не було.

22 червня 2021 року, внаслідок відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження, суд першої інстанції відкрив провадження у справі, а 05 серпня 2021 року закрив підготовче провадження, призначивши справу до судового розгляду по суті.

06 вересня 2021 року, тобто після закриття підготовчого провадження по справі та початку розгляду по суті, представник відповідача надав суду довідку про місце мешкання відповідачки за іншою адресою, при цьому, суд вказав, що положення ч.2 ст.31 ЦПК України не застосовуються, оскільки на момент відкриття судом провадження по справі вона вже була підсудна іншому суду. Вказане твердження протирічить ч.2 ст. 31 ЦПК України.

В даному випадку, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції відкрив провадження, призначив справу до розгляду по суті, тому вказана справа повинна бути розглянута Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області.

Посилання суду на вимоги п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України в даному випадку є неспроможними.

При вирішенні питання про передання вказаної справи до іншого суду Орган опіки та піклування працівник служби у справах дітей не проводив бесіду з матір`ю, акт обстеження умов проживання відповідачки не складав, не зробив нічого для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері виконувати обов`язки з виховання сина та догляду за ним.

Порядок розгляду справи в суді апеляційної інстанції

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, розгляд даної справи в силу ч. 2 ст. 369 ЦПК України, п.9 ч.1 ст. 353 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Позивачем до позовної заяви долучено довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03 квітня 2018 року № 11919 про те, що відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

З наданої представником відповідача довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17 березня 2021 року № 5125- вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто на момент пред`явлення позову відповідач проживала за територіальною підсудністю Овідіопольського районного суду Одеської області.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК).

За правилами загальної підсудності, ч. 1 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За правилами альтернативної підсудності, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Частиною 9 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у справі є визначення місця проживання дитини з батьком.

Зазначена категорія справ не передбачає ані альтернативної підсудності за вибором позивача, ані виключної, а тому позов має бути пред`явлено за загальним правилом, а саме за зареєстрованим місцем проживання відповідача або перебування відповідача.

При зверненні до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області позивач керувався тим, що відомим йому місцем проживання відповідача є АДРЕСА_3 , що відповідає територіальній юрисдикції Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області та вимогам частини 1 статті 27 ЦПК України.

Однак, під час розгляду справи було встановлено, що відповідачка відповідно до довідки від 17.03.2021 року №5125-500034867 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, проживає за адресою: АДРЕСА_5 , у зв`язку із чим представник відповідачки просив передати справу до Овідіопольського районного суду Одеської області за місцем проживання відповідачки у порядку ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 569/15147/17 від 14.09.2020 суд зазначив, що тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ст. 187 ч.6 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч.9 ст. 187 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд не дотримався вимог ст. 187 ч.6 ЦПК України, не встановив місце реєстрації та проживання відповідачки, виніс ухвалу від 22 червня 2021 року про відкриття провадження у справі за вказаним позовом.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Встановивши, що місцем проживання ОСОБА_3 як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Овідіопольського районного суду Одеської області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передачу справи на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області за територіальною підсудністю.

Тобто, суд першої інстанції вірно встановив, що справа не підсудна Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області.

Доводи апеляційної скарги, що при вирішенні питання про передання вказаної справи до іншого суду Орган опіки та піклування працівник служби у справах дітей не проводив бесіду з матір`ю, акт обстеження умов проживання відповідачки не складав, не зробив нічого для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері виконувати обов`язки з виховання сина та догляду за ним, не спроможні, оскільки справа по суті не розглядалась.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, який не протирічить вимогам закону.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані недоведеними та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали за поданих доводів апеляційної скарги відсутні.

Доводи апеляційної скарги є непереконливими, бо обов`язок зазначення місця проживання відповідачки, у відповідності до ч.3 ст.175 ЦПК України повинен був зазначити саме позивач.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 17 лютого 2022 року.

Керуючись ст.ст.375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

Є.Є. Мальцева