Справа № 2-398/09
Провадження № 4-с/177/4/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2022 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: в.о начальника Криворізького відділу державної виконавчої служби уКриворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шманіна К.Ю., ПрАТ «ВФ Україна» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання скасувати арешт, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 30.12.2021 звернулася до суду з указаною скаргою та просила визнати причини пропуску строку на оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчого провадження № 26861828, поважними, поновити цей строк; визнати бездіяльність державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні № 26861828 щодо не зняття арешту накладеного на майна боржника неправомірною; зобов`язати скасувати арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 згідно з постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, прийнятої в межах виконавчого провадження № 26861828, обтяження № 6842392.

В обґрунтування поданої скарги заявник вказує, що в провадженні Криворізького ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 26861828, за виконавчим листом № 2-398, виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 01.10.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Український мобільний зв`язок» заборгованості у розмірі 1112,97 грн. У рамках вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження від 01.06.2011. У той же час, 08.11.2011, у порядку п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», через відсутність у боржника майна, виконавчий лист повернуто стягувачу, при цьому, у порушення вимог п. 4.10.1, 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністрества юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 (у редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови), не вирішено питання про скасування арешту.

Також заявник зазначала, що у Криворізькому ВДВС відкритих виконавчих проваджень щодо неї, як боржника, немає, однак державний виконавець вказує про неможливість зняття арешту, а тому існує протиправна бездіяльність державного виконавця Криворізького ВДВС щодо не зняття арешту з майна боржника, накладеного в рамках зазначеного виконавчого провадження № 26861828. Водночас, у заяві ОСОБА_1 не заперечувала, що заборгованості у розмірі 1112,97 грн нею не сплачена.

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Гузєв І.Г. просив здійснювати розгляд скарги за його відсутності та задовольнити вимоги за скаргою у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Присутня у судовому засіданні 03.02.2022 заявник ОСОБА_1 вимоги за скаргою підтримала, просила зняти арешт, що накладено на все її нерухоме майно державним виконавцем у рамках виконавчого провадження № 26861828. Окрім того повідомила, що нею сплачено борг за надані послуги мобільного зв`язку у розмірі 1112,97 грн у повному обсязі.

У судове засіданні 10.02.2022 ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Державний виконавець Криворізького ВДВС Самчук А.В. заперечувала проти задоволення скарги. Від останньої до суду 10.01.2022 також надійшло клопотання про залишення скарги без розгляду, як такої, що подана з порушенням строку, визначеного ст. 449 ЦПК України. Вказувала, що ОСОБА_1 про порушення права стало відомо ще у січні 2021 року, про що свідчить відповідь Криворізького ВДВС від 11.01.2021 № 17.33-52/495 на заяву останньої від 05.01.2021, а зі скаргою на дії державного виконавця Пастухова С.В. звернулася 30.12.2021, тобто, майже через рік. При цьому, питання про поновлення строку на оскарження не порушує, поважності причин пропуску строку на подання скарги, не зазначає.

У судовому засіданні 03.02.2022 державний виконавець Самчук А.В. заперечувала проти вимог за скаргою ОСОБА_1 . Вказувала, що рішення державного виконавця у вище вказаному виконавчому провадженні прийняті, а дії вчинені відповідно до закону, у межах наданих державному виконавцю повноважень, порушення прав заявника, як боржника у виконавчому провадженні, не допущено. Не заперечувала щодо долучення до матеріалів справи квитанції про сплату ОСОБА_1 боргу у розмірі 1112,97 грн. Однак вказувала, що підстави для зняття арешту відсутні, оскільки боржником не сплачено виконавчий збір та витрати у вказаному виконавчому провадженні.

У судове засідання 10.02.2022 державний виконавець не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому просила відмовити у задоволенні скарги в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, як безпідставної та необґрунтованої, а також надала розпорядження та платіжне доручення від 04.02.2022 про сплату ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 280,29 грн.

Стягувач, ЗАТ «УМЗ», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна», правом на участь у судовому засіданні не скористалося, участі представника не забезпечило. Про день, час та місце розгляду вказаної скарги повідомлялися належним чином. Клопотань, заяв з процесуальних питань чи пояснень по суті скарги, суду не надано.

Судовий розгляд проведено у від сутності учасників справи, оскільки неявка останніх до суду не перешкоджає розгляду скарги, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, 21.05.2009 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ЗАТ «Український мобільний зв`язок» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за послуги мобільного зв`язку, а також санкції за дострокову відмову від зобов`язань, витрати зі сплати судового збору, у загальному розмірі 1112,97 грн.

Рішення суду набрало законної сили 02.07.2009.

На підставі цього рішення та заяви представника ЗАТ «УМЗ» від 16.07.2009, Криворізьким районним судом Дніпропетровської області 01.10.2009 видано виконавчий лист № 2-398/09.

Як слідує з листів Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.01.2021, 02.08.2021 та 24.12.2021, згідно з даними АСВП, виконавче провадження № 26861828 за виконавчим листом № 2-398/09 від 21.05.2009, виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області 01.10.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «УМЗ» заборгованості у розмірі 1112,97 грн, перебувало на виконанні у відділі з 01.06.2011 по 08.11.2011. У рамках вказаного виконавчого провадження прийнята постанова про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 01.06.2011.

За результатами проведення виконавчих дій виконавчий лист № 2-398/09 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), згідно з постанови від 08.01.2011

Також зазначено про те, що виконавчий лист № 2-398/09 на виконанні не перебуває, а матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим, можливість надання копій окремих документів, як і матеріалів виконавчого провадження в цілому, відсутня.

Указані листи надавалися Криворізьким ВДВС на письмові заяви ОСОБА_1 від 05.01.2021, 27.07.2021, 23.12.2021.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як визначено ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається із матеріалів скарги, заявник ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Криворізького ВДВС з заявами та клопотаннями щодо з`ясування підстав накладення арешту на її майно та його зняття, щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання копій постанов, прийнятих у рамках виконавчого провадження. Криворізьким ВДВС заявнику надавалися відповіді від 11.01.2021, 02.08.2021 та 24.12.2021. Та саме згідно з останньої відповіді роз`яснено, що матеріали виконавчого провадження, у рамках якого накладено арешт, знищено. Для вирішення питання зняття арешту заявнику рекомендовано звернутися до суду.

Зі скаргою до суду заявник звернулася 30.12.2021.

За змістом ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається з закінченням строку, встановленого законом або судом. А частиною 2 цієї статті визначено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, окрім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, окрім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, з огляду на те, що відповідь від Криворізького ВДВС заявник ОСОБА_1 отримала 24.12.2021, останньою упродовж 2021 року вживалися заходи щодо з`ясування підстав накладення арешту на її майно, щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання відповідних копій постанов, прийнятих у рамках виконавчого провадження, зі скаргою до суду остання звернулася 30.12.2021, суд вважає, що причини пропуску строку на звернення заявника зі скаргою до суду є поважними, у зв`язку з чим, підлягають поновленню.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, у редакції чинній на час набрання судовим рішенням законної сили у справі № 2-398/09, та ст. 18 чинного ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках,встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, тобто від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями, далі за текстом Закон № 606-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Статтею 30 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно зі ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно зі ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно зі ст. 48 цього Закону.

Для забезпечення реального виконання рішення, за правилами ст. 57 Закону № 606-XIV, застосовується арешт майна боржника. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Аналогічні підстави повернення виконавчого листа стягувачу визначено і в п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у діючій редакції.

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Як визначено ч. ч. 1, 2 ст. ст. 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (окрім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, окрім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями), виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Суд враховує, що державним виконавцем 08.11.2011 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ж до приписів ст. 49 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно з приписами ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У свою чергу, згідно з ч. 6 та ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) та ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні, суд вважає доведеним, що також не заперечувалося учасниками процесу, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт державним виконавцем на підставі постанови від 01.06.2011 та оголошено заборону на його відчуження правомірно, оскільки остання мала заборгованість за послуги мобільного зв`язку, що встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.05.2009 (а.с.27-28).

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні скарги в частині визнання дій державного виконавця неправомірними, оскільки заявником не доведено, що державний виконавець на час винесенні постанови про накладення арешту на усе нерухоме майно заявника діяв поза межами Закону України «Про виконавче провадження», за відсутністю підстав накладення арешту для забезпечення виконання рішення суду.

Щодо вимог про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ч. 5 ст. 60 наведеного Закону, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 під час судового розгляду справи сплачено заборгованість у розмірі 1112,97 грн, що підтверджується копією квитанції № 0.0..1 від 17.01.2022 (а.с.55), оригінал якої оглянуто у судовому засіданні 03.02.2022, а також виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у загальному розмірі 280,29 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1615 та № 1656 від 04.02.2022, розпорядженнями № 26861828 та № 26861828 від 04.02.2022.

Таким чином, враховуючи те, що сума боргу, у межах якої накладено арешт на майно боржника, на час розгляду скарги повністю погашена останнім, а також у повному обсязі сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, підстав для подальшого арешту майна ОСОБА_1 , суд не вбачає.

За ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У силу ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги скаржника щодо скасування постанови про накладення арешту підлягають задоволенню частково, з урахуванням вимог чинного законодавства, яким не передбачено скасування постанови державного виконавця та зобов`язання відділу ДВС зняти арешт, а передбачено зняття арешту за рішенням суду, яке є підставою для державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна, зазначеного в рішенні, з направленням копії постанови боржнику та органу який виконував постанову про накладення арешту.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: в.о начальника Криворізького відділу державної виконавчої служби уКриворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ПрАТ «ВФ Україна» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання скасувати арешт, - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання скасувати арешт.

Зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), обтяження № 6842392 від 06.06.2011, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.06.2011, у виконавчому провадженні № 26861828.

У задоволенні інших вимог за скаргою, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня складення її повного тексту.

Учасник справи, якому повне судове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: