Провадження № 22-ц/824/2294/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

07 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В. В.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року представник АТ «Акцент-банк» звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної заяви № б/н від 29 березня 2019 року відкрив картковий рахунок з метою отримання кредитних коштів.

Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, за ним рахується заборгованість станом на 14 листопада 2020 року у розмірі - 69 139,92 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 52 446,44 грн., заборгованість за відсотками - 16 693,48 грн., яку просить стягнути з відповідача на користь банку.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 69 139,92 грн., та судовий збір у сумі 2102,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він розрахований за процентною ставкою, яка не погоджена сторонами в анкеті-заяві від 29 березня 2019 року, до того ж позивач так і не зазначив суму кредитного ліміту, який було встановлено відповідачу.

Від представника позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, в порушення умов кредитного договору, зобов`язання за вказаним договором не виконав, а також відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми кредитної заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, 29 березня 2019 року банк відкрив відповідачу картковий рахунок з метою отримання кредитних коштів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 14 листопада 2020 року становить 69 139,92 грн., та складається із заборгованості за кредитом - 52 446,44 грн., заборгованості за відсотками - 16 693,48 грн.

На підтвердження своїх вимог, позивачем надано виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається факт користування відповідачем кредитними коштами.

Разом з тим, з наданих позивачем витягу з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що вони не містять підпису відповідача.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 61-33662св18.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що оскільки відповідач користувався кредитними коштами, проте своїх обов`язків щодо їх повернення належним чином не виконав, і заборгованість перед банком залишається непогашеною, при цьому відповідач розмір заборгованості наданий позивачем не спростував, то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки підтвердженні належними і допустимими доказами.

Разом з тим, висновок місцевого суду про доведеність позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, у зв`язку з погодженням сторонами відсоткової ставки, що вбачається з паспорту споживчого кредиту, не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи, а відтак підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Закон України "Про споживче кредитування", який набрав чинності 10 червня 2017 року визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно із п. 1 ч. 1 Закон України "Про споживче кредитування", договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Стаття 9 Закон України "Про споживче кредитування" визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, то вони не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі, а додана позивачем до позову копія паспорту споживчого кредиту не є договором про споживчий кредит у розумінні Закону України "Про споживче кредитування".

З копії паспорту споживчого кредиту вбачається, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надав споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

З урахуванням вказаного, Паспорт споживчого кредитування не може вважатися належним доказом на підтвердження позиції банку, оскільки не містить відомостей про обраний відповідачем тип кредитування та умови нарахування пені, штрафних санкцій, оскільки містить інформацію, яка стосується як кредитної картки «Універсальна», так і кредитної картки «Універсальна ГОЛД».

З огляду на викладене відсутні правові підстави вважати, що між сторонами був погоджений розмір відсотків за користування кредитними коштами, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за відсотками, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість частково, у розмірі 52 446,44 грн., то і судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з урахуванням взаємного зарахування у розмірі 830 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (, місце знаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська) заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 446 (п`ятдесят дві тисячі чотириста сорок шість) грн. 44 коп. та судовий збір у сумі 830 (вісімсот тридцять) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: