Справа № 136/1180/21
Провадження № 22-ц/801/320/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуСправа № 136/1180/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалив суддя Кривенко Д. Т.

Рішення ухвалено у м. Липовці Вінницької області

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2021 року,

Встановив:

У червні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17 квітня 2018 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито картковий рахунок із встановленим на нього кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 15 000,00 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 14 червня 2021 року склалася заборгованість в загальній сумі 19 028,63 грн., із яких: 15 037,50 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3991,13 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк», пославшись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем та у якій зазначено необхідну інформацію для отримання кредитної картки, зокрема, відсоткову ставку. Також судом не враховано, що відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, у якому її повідомлено про основні умови користування з використанням кредитної картки. Крім того, позивачем надано суду виписку про рух коштів, яка є первинним бухгалтерським документом, з якої вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та частково погашала заборгованість, а тому суд безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 17 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківським послуг у ПриватБанку, у якій зазначено, що підписанням цієї заяви відповідно до ст. 634 ЦК України відповідач у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримана шляхом самостійного роздрукування (а. с. 12).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі заяви б/н від 17 квітня 2018 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; в подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 15 000,00 грн.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 14 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 19 028,63 грн., із яких: 15 037,50 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3991,13 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 8-9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем копія анкети-заяви не містить даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, доказів отримання кредитної картки з ПІН-кодом для верифікації в платіжній системі, не містить даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що у відповідача виникли будь-які зобов`язання перед позивачем у зв`язку з поданням такої анкети-заяви. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути підтвердженням існування заборгованості, оскільки не є первинним бухгалтерським документом, а надана позивачем виписка по рахунку не містить обов`язкових реквізитів, зокрема, номера особового рахунку, коду валюти, суми вхідного залишку за рахунком, коду банку-кореспондента, номера рахунку кореспондента, номера документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, тобто не довів, що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17 квітня 2018 року, відповідно до якої їй було видано кредитну картку із встановленим на неї кредитним лімітом, розмір якого було збільшено банком до 15 000,00 грн. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 квітня 2018 року в загальній сумі 19 028,63 грн., із яких: 15 037,50 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3991,13 грн. заборгованість за простроченими відсотками, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунки заборгованості за договором № б/н від 17 квітня 2018 року, укладеним між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31 серпня 2019 року та на 14 червня 2021 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір № б/н), довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки за договором № б/н, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у ПриватБанку, підписану 17 квітня 2018 року, інформацію про основні умови кредитування від 17 квітня 2018 року, Умови та Правила надання банківських послуг, виписку за договором № б/н станом на 16 червня 2021 року, а також копію паспорта відповідача та документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника.

Зазначивши у позові про те, що на підставі анкети-заяви № б/н від 17 квітня 2018 року відповідачу було видано кредитну картку із встановленим на неї кредитним лімітом, розмір якого в подальшому було збільшено до 15000,00 грн., позивач не надав суду доказів про фактичне виконання банком умов такого договору, зокрема, про відкриття карткового рахунку та про видачу кредитної картки відповідачу. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів саме в такому розмірі та не обґрунтував такий розмір заборгованості у позовній заяві.

Крім того, зазначивши у позовній заяві про видачу відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, розмір якого було збільшено до 15 000,00 грн., позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 15 037,50 грн., тобто у більшому розмірі від зазначеного позивачем кредитного ліміту, не обґрунтувавши заявлену до стягнення суму та не надавши доказів видачі відповідачу кредитних коштів у зазначеному розмірі.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана відповідачем 17 квітня 2018 року, не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Ця анкета-заява взагалі не містить відомостей, що відповідач мала намір скористатись кредитною послугою та оформити відповідну картку та бажаний кредитний ліміт, а також відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 15 000,00 грн. на умовах, про які зазначено в позові. Вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі дані відповідача та її підпис (а. с. 12).

Надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому їх не можна вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із такими Умовами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено статтями 207, 1055 ЦК України.

Надані банком розрахунки заборгованості за договором № б/н від 17 квітня 2018 року, укладеним між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31 серпня 2019 року та на 14 червня 2021 року; довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н); довідка про видані ОСОБА_1 кредитні картки за договором № б/н; виписка за картковими рахунками ОСОБА_1 за договором № б/н станом на 16 червня 2021 року не є належними та допустимими доказами існування заборгованості в заявленому позивачем до стягнення розмірі, оскільки вони підписані представником банку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують (посади, прізвища); довідки не містять обов`язкових реквізитів такого документу вихідного номера та дати документа. Крім того, у зазначених довідках відсутнє посилання на анкету-заяву, підписану відповідачем 17 квітня 2018 року, а зазначено лише, що вони стосуються укладеного із ОСОБА_1 договору № б/н (без зазначення дати договору), у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що ці довідки стосуються саме кредитного договору, за яким позивач просив стягнути заборгованість з відповідача.

У наданій позивачем до позовної заяви виписці по карткових рахунках ОСОБА_1 за договором № б/н станом на 16 квітня 2021 року також відсутнє посилання на договір від 17 квітня 2018 року і виписка не містить інформації щодо відповідальної особи банку (посади та прізвища), яка її виготовила. Також ця виписка містить інформацію за різними картками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , і з виписки не вбачається, яка саме картка є кредитною карткою, за якою позивач нарахував заявлену до стягнення заборгованість (а. с. 68-84).

Крім того, із наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір № б/н) вбачається, зокрема, що 17 квітня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн. і лише 05 серпня 2020 року розмір кредитного ліміту збільшено до 10 000,00 грн. При цьому із виписки за договором № б/н станом на 16 червня 2021 року вбачається, що протягом періоду, коли згідно із зазначеною довідкою на карті було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн., а саме з 18 квітня 2018 року до 31 липня 2020 року, мало місце використання коштів за картковими рахунками (оплата товарів/послуг, зняття готівки, переказ коштів на рахунки тощо), що не дає підстав для висновку про те, що використані кошти були кредитними коштами, зважаючи на встановлений кредитний ліміт на картці 0,00 грн.

Враховуючи те, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами видачу відповідачеві кредитної картки із встановленим на неї кредитним лімітом, не довів наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 15 037,50 грн., яку він просив стягнути з відповідача, нарахування процентів за користування кредитом також є недоведеним.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого їй кредиту, а також належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме у зазначеному в позовній заяві розмірі, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем копії анкети-заяви, паспорта споживчого кредитування та виписці про рух коштів, не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції надав належну оцінку таким доказам і свої висновки зазначив у мотивувальній частині рішення.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних, достатніх і допустимих доказів, які б підтверджували факт видачі відповідачу кредиту у зазначеному банком у позовній заяві розміру, а також розміру кредитної заборгованості. Виходячи із принципу змагальності сторін саме позивач має довести факт наявності кредитних відносин і розмір кредитної заборгованості, що не можна беззаперечно встановити із наданих позивачем доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що крім анкети-заяви, відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, у якому відповідача повідомлено про основні умови кредитування, зокрема, про тип кредиту, суму ліміту, строк договору та строк кредитування, процентну ставку тощо, теж не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у зв`язку з тим, що у доданій позивачем до позовної заяви довідці про основні умови кредитування (паспорті споживчого кредиту) зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та реальної процентної ставки за різними видами кредитних карток: «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД». Проте матеріали справи, в тому числі анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписана сторонами 17 квітня 2018 року, не містить інформації про те, який саме вид картки видано відповідачу ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун