Провадження № 22-ц/4808/395/22
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітейза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2021 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь оплату додаткових витрат на двох дітей за найм житла, в якому діти проживають, що становить 2700 доларів США за період з березня 2020 по вересень 2020 року включно та 33 835,33 грн за відпочинок дітей на морі в березні 2021 року, який був узгоджений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач в добровільному порядку не бере участі у вищевказаних додаткових витратах на дітей, а тому вказані витрати несе вона самостійно, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Апелянтка не погоджується з висновком суду про те, що позивачка не довела особливих обставин, які пов`язані з додатковими витратами на дітей.

Вказує, що нею на підтвердження витрат на дітей було надано відповідні документи, зокрема: договори оренди квартири, договір щодо туристичного обслуговування, квитанції. Тому не погоджується з висновком суду про те, що нею не доведено, що у даному випадку такі витрати викликані відповідними особливими обставинами які стосуються розвитку здібностей дітей. Вважає, що суд не звернув уваги на подані нею докази.

Непогоджується з думкою суду про те, що оренда квартири позивачкою зумовлена неприязними стосунками з відповідачем, а висновок суду про те, що для найму житла у позивача для дітей не було особливих обставин є безпідставний.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що не побачив від позивача доказів на підтвердження того, що Договір на туристичне обслуговування від 04.03.2021 року укладався саме у зв`язку з необхідністю лікування (оздоровлення) дітей на морі та така поїздка була необхідна, виходячи зі стану здоров`я дітей. Однак апелянт вважає, що відповідач в судовому засіданні визнав, що син має з дитинства інвалідність, що саме він наполягав везти обох дітей на відпочинок на море за рекомендацією лікаря по стану здоров`я сина, проте заявив, що на такі поїздки він виплачує аліменти та додатково компенсував 15 000 грн, тому вважає це достатньою компенсаціє.

Таким чином апелянтка вважає, що не було потреби демонструвати суду документи про те, що поїздка на море була зумовлена станом здоров`я сина.

Тому з врахуванням та наявності вищевказаних обставин, крім звичайних витрат на дітей необхідно стягнути і додаткові витрати.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно частин другої та четвертої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Судом встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 07.04.2009 року) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 23.10.2014 року).

За рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.11.2020 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти по 5 000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина витрат, необхідних на розвиток здібностей дитини. Аналогічно у випадку наявності особливих здібностей дитини у фізичній підготовці, що підтверджується участями у змаганнях або навпаки потреба у заняттях у зв`язку з порушенням розвитку дитини, необхідно надати відповідні рекомендації, а також розрахунок вартості відповідного курсу навчання з урахуванням його тривалості.

Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичності лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині або вартість процедур, які необхідно зробити.

Відповідні правові висновки щодо застосування ст. 185 СК України наведені в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц; від 16.10.2019 у справі № 219/1766/18,; від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19; від 25.02.2020 у справі № 521/4397/17; від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18.

ОСОБА_1 пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача фактично понесених додаткових витрат на дітей, які пов`язані з орендою житла, в якому проживає позивачка разом із неповнолітніми дітьми, а також з відпочинком дітей на морі.

На підтвердження існування цих витрат позивачем було надано договори оренди та на туристичне обслуговування, квитанції і розписки.

Позивачем не доведено, що у цьому випадку витрати на оренду квартири чи відпочинку біля моря за кордоном викликані відповідними особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дітей в розумінні статті 185 СК України, або пов`язані зі станом здоров`я дітей чи зумовлені іншими особливими обставинами.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що посилання позивача на ту обставину, що оренда окремої квартири зумовлена її неприязними стосунками з колишнім чоловіком, у зв`язку з чим вона з дітьми повинна проживати окремо від нього, не свідчать про наявність передбачених ст. 185 СК України обставин, оскільки такі пов`язані безпосередньо з особою позивача, а не особливими здібностями, станом здоров`я чи іншими особливими обставинами, що стосуються безпосередньо осіб дітей.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що договір на туристичне обслуговування від 04.03.2021 року укладався саме у зв`язку з необхідністю лікування (оздоровлення) дітей на морі та така поїздка була необхідна, виходячи зі стану здоров`я дітей. Не доведено того, що оренда житла та поїздка на море викликані особливими обставинами, та є додатковими витратами.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на відповідача не може бути покладено обов`язок по оплаті зазначених витрат.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Щодо заяви ОСОБА_2 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, в якій він просив в порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати за надання правничої допомоги адвокатом в розмірі 10 000 грн, суд зазначив наступне.

Види та порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу врегульовано ст. 137 ЦПК України.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником надано суду копію договору про надання правничої допомоги від 04.11.2020 року (а.с.97), копію ордера (а.с.98), копію угоди про внесення змін до договору про надання правничої допомоги від 12.10.2021 (а.с.99), копію акту виконаних робіт (а.с.100).

Зі змісту угоди про внесення змін до договору про надання правничої допомоги від 12.10.2021 сторони обумовили суму гонорару адвоката в суді першої інстанції у 10 000 грн, та сплату гонорару протягом 30 днів, починаючи з дня, що йде за днем ухвалення рішення у цій справі.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Висновок суду першої інстанції про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн є обґрунтованим та співмірним з витратами, які поніс відповідач у ході розгляду цієї справи.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи, оцінено докази надані суду, а тому є правильним висновок суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими. Досліджені судом доводи позивачки не стверджені нею у суді як необхідні витрати на оренду квартири та відпочинок на березі моря з дітьми та не є додатковими витратами, які підлягають стягненню з відповідача. З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

ОСОБА_2 подав до апеляційного суду письмові пояснення, в яких просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати (витрати за надання правової допомоги адвокатом в суді апеляційної інстанції) в розмірі 13 000 грн.

Відповідачем при розгляді справи в суді першої інстанції надано письмові пояснення, з аналізу яких вбачається, що викладені в них доводи про обставини справи є по суті такими ж як і письмові пояснення, надані відповідачем апеляційному суду. Судом ураховується, що така категорія справ є незначної складності і подані пояснення в апеляційному суді не потребують додаткових зусиль та знань, значної затрати часу адвоката і додаткового аналізу обставин справи та вивчення нормативно-правової бази, тому розмір цих витрат у суді апеляційної інстанції не є обґрунтованим.

Колегія апеляційного суду дійшла висновку, що виконані адвокатом роботи, з урахуванням їх незначної складності татого, що розгляд цієї справи у апеляційному суді здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, тому у стягненні витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_2 у розмірі 13 000 грн слід відмовити з вищенаведених підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин