КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/179/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кар Рентал Україна», поданою його представником Пашковським Дмитром Володимировичем, на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 лютого 2021 року, постановлене суддею Сирбул О.Ф., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кар Рентал Україна» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леончук Ірина Аркадіївна, про визнання договору дарування 1/3 частини квартири недійсним,

У С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року ТОВ «КАР РЕНТАЛ Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири № 1278 від 22.06.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. про дарування 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи тим, що 25.04.2015 між ТОВ «КАР РЕНТАЛ Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір прокату автомобіля № 445-Ф-2015, відповідно до якого позивач передав у користування відповідачу автомобіль Infinity FX-7 д.н.з. НОМЕР_1 строком на три дні, а відповідач сплатив встановлений тариф та зобов`язався повернути автомобіль 28.04.2015. 26.04.2015 сталася ДТП за участю відповідача, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль. Відповідно до заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у справі №753/13595/15-ц позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 868 940, 32 грн. матеріальної шкоди та 3654,00 грн. судових витрат. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу представника відповідача задоволено частково. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у справі №753/13595/15-ц скасовано та ухвалено нове, відповідно до якого стягнуто з відповідача 533 970,32 грн. та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Постановою Верховного суду від 18 квітня 2018 року касаційну скаргу ТОВ «КАР РЕНТАЛ Україна» залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року залишено без змін. Оскільки фактично рішення у справі №753/13595/15-ц постійно оскаржувалось, лише 31 червня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення по справі № 753/13595/15-ц про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «КАР РЕНТАЛ Україна» - збитків, завданих у зв`язку із вчиненням нікчемного правочину в сумі 533 970 грн. 32 коп. та судовий збір в сумі 3654,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню складає 537 624,32 грн. Позивач звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження та стягнення коштів з відповідача на користь позивача за виконавчим листом до приватного виконавця Солонько М.М.

Листом від 19.06.2019 №654 приватний виконавець Солонько М.М. повідомив, що згідно відповіді КП КМР «КИЇВСЬКЕ МБТІ» за боржником ОСОБА_1 зареєстрована на праві власності 1/3 частина квартири загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте відповідно до інформаційної довідки №16478207 від 24.04.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження майна щодо майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 1/3 частина належала боржнику ОСОБА_1 , 22.06.2016 зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук Іриною Аркадіївною за батьком боржника ОСОБА_2 . Номер запису про право власності 15079475, підстава виникнення права власності: договір дарування №1278 від 22.06.2016. Таким чином, в період оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у справі №753/13595/15-ц відповідач фактично подарував свою 1/3 частину квартири батьку ОСОБА_2 з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, тому просять визнати договір дарування 1/3 частини квартири недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, 10.09.2021 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення прийнято за неповного з`ясування обставин справи та за неправильного застосування норм матеріального права. Наголошує, що договір дарування є фіктивним, вчинений без наміру створення правових наслідків, укладений в період оскарження заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2015 року у справі №753/13595/15-ц, з наміром приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, судом не з`ясовано, чи продовжує відповідач володіти та розпоряджатися майном за договором дарування.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що спірний договір має ознаки фіктивності.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача 868 940, 32 грн. матеріальної шкоди та 3654 грн. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року вказане заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у справі №753/13595/15-ц скасовано та ухвалено нове, відповідно до якого стягнуто з відповідача 533 970,32 грн. та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Постановою Верховного суду від 18 квітня 2018 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року залишено без змін.

20 червня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-6599/15 на примусове виконання рішення про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТзОВ «КАР РЕНТАЛ Україна» збитків в сумі 533 970 грн. 32 коп. та судовий збір в сумі 3654,00 грн.

24 квітня 2019 року постановою приватного виконавця Солонько М.М. було відкрито виконавче провадження на стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТзОВ «КАР РЕНТАЛ Україна» збитків в сумі 533 970 грн. 32 коп. та судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Відомостей щодо обізнаності відповідача з примусовим виконанням виконавчого листа №2-6599/15 на примусове виконання рішення на стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТзОВ «КАР РЕНТАЛ Україна» матеріали справи не містять.

22 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування 1/3 частини квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук Іриною Аркадіївною, у відповідності до якого, ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 16.05.2011

Відповідно до інформаційної довідки №16478207 від 24.04.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження майна щодо майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 1/3 частина належала боржнику ОСОБА_1 , 22.06.2016 зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук Іриною Аркадіївною за батьком боржника ОСОБА_2 . Номер запису про право власності 15079475, підстава виникнення права власності: договір дарування №1278 від 22.06.2016.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним з підстав фіктивності у зв`язку з відсутністю наміру створення правових наслідків, однак з наміром приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення спірного договору предмет дарування не перебував під арештом чи забороною відчуження, не було виконавчого провадження чи чинного судового рішення, на підставі якого у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем щодо сплати грошових коштів, та від виконання якого у майбутньому міг би ухилитись відповідач, вказані обставини є свідченням відсутності у нього такої мети, після укладання спірного договору відбулося реальне настання обумовлених ним правових наслідків .

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки суд неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, невірно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/ неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)».

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (постанови Верховного Суду у справі № 405/1820/17 від 24.07.2019 р., № 910/8357/18 від 28.11.2019 р.). Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення в нього зобов`язання з повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року по справі № 922/1903/18).

Суд першої інстанції не врахував зазначені висновки Верховного Суду, які є обов'язковими для застосування судами України.

Разом із тим, відповідно до ст.. 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Разом із тим, договір дарування, який позивач просить визнати недійсним, є двостороннім договором, що укладається між дарувальником та обдарованим.

При вирішенні питання про визнання договору дарування недійсним, у якості відповідачів повинні бути залучені як дарувальник так і обдарований, оскільки права обох осіб зачіпаються . Як вбачається із матеріалів справи, позивачем залучено в якості відповідача лише дарувальника, обдарована особа зазначена як третя особа, чим порушуються її права .

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку , що у зв`язку із невірно визначеним суб`єктним складом учасників даного позову, в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено. За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повинно бути змінено лише в частині правового обґрунтування цього рішення.

Представник ОСОБА_1 просить стягнути судові витрати на правничу допомогу за участь адвоката у суді апеляційної інстанції в розмірі 12000 гривень.

Колегія суддів задовольняє вимоги відповідача в цій частині, оскільки заява про стягнення витрат на правничу допомогу зроблена до закінчення судових дебатів та представником надано докази на підтвердження понесених судових витрат. Представник позивача не заявляв щодо не співмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кар Рентал Україна», поданою його представником Пашковським Дмитром Володимировичем задовольнити частково.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18 лютого 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Стягнути з ТОВ «Кар Рентал Україна» на користь ОСОБА_1 12 000 гривень витрат за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: