Справа 206/2983/15-ц
Провадження 2/206/1/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Ляшко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського (Дніпропетровського) міського нотаріального округу Базилєв Станіслав Петрович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Публічне акціонерне товариство "Прокредит Банк", про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користуванні нерухомим майном,

за участі представників:

позивача, адвоката Калюжного Д.Ю.,

відповідача, адвоката Деркунського К.Л.,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2015 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус ДМНО Базилєв Станіслав Петрович про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

В прохальній частині позову та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд:

-визнати свідоцтво про право на спадщину від 04.09.2014 року, по спадковій справі № 11/2014, зареєстроване в реєстрі за номером 981 та видане приватним нотаріусом ДМНО Базілєвим С.П., частково недійсним, а саме - в частині спадкування нерухомого майна (об`єкту) позначеного літ. АД?-1, котрий розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 319, 7 кв. м., успадкований відповідачем ОСОБА_2 ;

-скасувати державну реєстрацію права власності на будівлю літ. АД?-1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 319,7 кв. м., котре зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 51 кв. м., що відповідає 15/100 частки на нерухомий об`єкт, а саме - в будівлі літ. АД?-1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 319.7 кв. м.;

-усунути перешкоду у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 51 кв м., що відповідає 15/100 частки в нерухомому об`єкті (споруді), в будівлі літ. АД?-1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 319,7 кв. м. та стягнути судові витрати по справі з відповідача (том 4 а.с.119-123).

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обгрунтування своїх позовних вимог, представник позивача в уточненому позові посилається на те, що 31.10.2003 року позивач ОСОБА_1 придбав нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 , які позначені на плані БТІ під літерами Е-1, Е'-1, О-1, Х-1, Х'-2, Х2-1, ХЗ-1, Х-1. В цей же день, державним реєстратором КП «ДМБТІ» ДОР було зареєстровано речове право на нерухому нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем - ОСОБА_1

31.10.2003 року на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_3 придбала нерухому нежитлову споруду, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (будівля магазину) загальною площею 126, 1 кв. м., яка складається з одного об`єкту, позначеному на плані АД-1.

Після придбання ОСОБА_1 вищевказаних нежитлових будівель, ОСОБА_4 самовільно частково зруйнувала частину нежитлового приміщення ХЗ-1 (котре є власністю позивача ОСОБА_1 ), та використовуючи дві стіни, котрі залишились від цього приміщення самовільно побудувала приміщення АД?-1 на земельній ділянці, яку ОСОБА_1 орендує у Дніпропетровської міської ради згідно договору оренди землі від 18.11.2004 року, зареєстрованого за № 5907 від 09.12.2004 року в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.

Бажаючи незаконно оформити право власності на перебудовану частину нерухомого майна, яке є власністю безпосередньо позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулась до постійно діючого Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» із позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності, яким було визнано за ОСОБА_3 право власності на будівлі та споруди, а саме: літ. АД-1, літ. АД'-1 загальною площею 319,7 кв. метрів, тобто визнано саме за ОСОБА_3 право власності на перебудову (нібито новобудову) частини нерухомого майна, що перебувало на той час у власністі позивача ОСОБА_1 .

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 02.07.2007 року, визнано право власності за ОСОБА_3 на будівлі та споруду, а саме - літ. АД-1, та АД1-1 - виробничий цех з прибудовою, загальною площею - 319,7 м.кв., літ. а-1 - виробничий цех прибудовою загальною площею - 83,9 м. кв , літ. 2-Д - трансформаторна підстанція. На підставі даного рішення ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на всі вищевказа об`єкти та споруди у КП «ДМБТІ».

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 01.06.2010 року, ухваленого за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_3 , інші про визнання незаконним рішення та подальше його скасування постійно діючого Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 02.07.2007 року за позовом ОСОБА_5 про визнання права власності та було скасовано право власності за ОСОБА_3 , проведену КП «Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації» на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.10.2010 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, вищевказане судове рішення було залишено без змін.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14.10.2010 року було встановлено, що будівлі та споруди за літ. АД?-1 за адресою: АДРЕСА_1 були самовільно збудовані ОСОБА_3 та самочинно без відповідного дозволу відповідача ОСОБА_1 приєднані до об`єкту нерухомості позначеному літерами Х?-2, Х3-1, який належить останньому на праві приватної власності.

Приміщення позначене літерою Х3-1 мало загальну площу 62,4 квадратних метра.

29 січня 2014 року ОСОБА_3 помирає, та 04 вересня 2014 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї дружини. Відповідно до даного свідоцтва № НОМЕР_1 у спадковій справі № 11/2014 було зазначено, що спадщина, на яку видане це свідоцтво складається із нежитлових будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , й опис об`єкта - літ. АД-1, літ. АД 1-1, виробничих цех з прибудовою, загальною площею 319, 7 кв.м.; літ. А-1, літ. а-1 - виробничих цех з прибудовою, загальною площею 83,9 кв.м.; літ 2Д - трансформаторна підстанція, що належить спадкодавцю на підставі рішення Третейського суду при Асоціації «Левлекс» м. Дніпропетровська від 02.07.2007 року, справа № 11-71/07 та зареєстроване в КП ДМБТІ» 20.07.2007 року за номером 2931570.

Таким чином, приватний нотаріус ДМНО Базилєв С.П. не знаючи про те, що рішення Третейського суду при Асоціації «Левлекс» м. Дніпропетровська від 02.07.2007 року, було визнано незаконним та скасовано Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 01.06.2010 року та залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 14.10.2010 року, видав 04.09.2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом № 981 у спадковій справі № 11/2014, куди включив й частину майна, яке є власністю позивача ОСОБА_1 , а саме - споруду позначену літ. Х-3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Майнова вимога позивача ОСОБА_1 стосовно визнання за останнім права власності на нерухомий об`єкт (споруду) позначений літ. Х3-1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,4 кв.м., складає 32 931 грн., відповідно договору купівлі - продажу нерухомого майна від 31.10.2003 року (загальна вартість 445,5 кв.м. - складає 235 111 гривень, отже вартість Х3-1 площею 62,4 кв.м. - 32931 грн.).

06 вересня 2007 року було укладено договір іпотеки між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 (договір іпотеки номер 9976, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., номер запису про іпотеку - 6894943). Відповідно до довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого від 30.07.2018 року за номером довідки 132601452 зазначено, що предметом іпотеки є будівлі і споруди : літ. АД-1, літ. АД 1 - 1, літ. АД 2 - - виробничі будівлі та споруди (виробничий цех), загальною площею 430, 2 кв.м., літ. А-1 - виробничий цех, загальною площею 83,9 кв.м.; літ. 2Д - трансформаторна підстанція, загальною площею 34, 3 кв.м.; літ. Б - навіс, загальною площею 12 кв.м., літ. № 1-5,1, II - споруди, вимощення (том 4 а.с.119-123).

Представник відповідача, скориставшись своїм правом подав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Позовні вимоги під час розгляду справи зазнали суттєвих змін. Об`єкт нерухомого майна під літерою АД1-1 ніколи не мав площу 126,1 кв.м. або 319,7 кв.м., що підтврджується копіями технічних паспортів. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ніколи не були разом із ОСОБА_1 співвласниками об`єкту нерухомого майна під літерою АД1-1, який ніколи не перебував у спільній частковій власності будь-яких осіб.

Щодо вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 51 кв. м., що відповідає 15/100 частки на нерухомий об`єкт, а саме - в будівлі АД1-1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 319,7 кв.м. (фактично мова йде про об`єкт нерухомого майна під літерою Х3-1), представник відповідача просить суд застосувати строки позовної давності за даною вимогою. Позивач дізнався про своє нібито порушене право не пізніше 2006 року, що підтверджується рішенням Самарського районного суду Дніпропетровська від 19.06.2012 р. у справі №2-436/9/12 (суддя Кушнірчук Р.О.). У даній справі позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна була залишена без розгляду на підставі заяви самого ОСОБА_1 . Згідно ч.1 ст.265 Цивільного кодексу України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

З моменту придбанням ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна 31.03.2003 р. і до моменту підписання договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі 15.01.2004 р. об`єкти нерухомого майна, вказані об`єкти нерухомого майна знаходилися у фактичному володінні іншої особи ( ОСОБА_6 ), яка мала змогу здійснити будь-які руйнування. Відповідно до переліку об`єктів за даним актом, об`єкт нерухомого майна під літерою Х3-1 взагалі відсутній.

Сторона відповідача вважає, що під час розгляду справи Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, ОСОБА_1 надав до суду підроблений технічний паспорт із зазначенням нібито розташування літери Х3-1, оскільки він складений з порушенням Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації о6'єктів нерухомого майна (затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. №127, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за №582/5773) в редакції від 11.03.2006 р. Це підтверджується також відсутністю даного об`єкту і в технічних паспортах, виготовлених на замовлення ОСОБА_3 станом на 28.10.2003, 06.08.2007, 18.03.2009 р. Також ні в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 01.06.2010 р., ні в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.10.2010 р. немає жодної вказівки на те, що об`єкт нерухомого майна під літерою Х3-1 був зруйнований саме ОСОБА_3 (том 4 а.с.75-77).

Представник позивача адвокат Калюжний Д.Ю. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Деркунський К.Л. заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю та застосувати позовну давність.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєв Станіслав Петрович у зв`язку із зайнятістю просив слухати справу без його присутності, відповідно до діючого законодавства (том 1 а.с.99, том 4 а.с.106, том 4 а.с.111, том 4 а.с. 132, том 5 а.с.65).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки поштою, про що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення судової повістки (том 5 а.с.68).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

15.06.2015 у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду (том 1 а.с.33).

30.06.2015 року від відповідача ОСОБА_2 надійщли заперечення на позов (том 1 а.с.36-40).

03.07.2015 року до суду представник позивача адвокат Калюжний Д.Ю. подав уточнений позов (том 1 а.с.61-70).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2015 року витребувано від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєва Станіслава Петровича (49118, м. Дніпропетровськ, вул. Метробудівська, 3) належним чином засвідчену копію спадкової справи, після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.119).

20.11.2015 року за клопотанням представника позивача, до участі у справі у якості третьої особи долучено реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції (том 2 а.с.11).

10.12.2015 року від представника відповідача адвоката Деркунського К.Л. надійшли пояснення по справі (том 2 а.с.18-57).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2015 року призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус ДМНО Базилєв Станіслав Петрович, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, судову будівельно-технічну експертизу (том 2 а.с.80-83). Матеріали цивільної справи №206/2983/15-ц були направлені до Київського Науково-Дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України.

26.01.2016 року на адресу Київського Науково-Дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України було направлено запит від Самарського районного суду м. Дніпропетровська щодо тимчасового повернення справи, оскільки у судді Малихіної В.В. 12.01.2016 року закінчився п`ятирічний строк призначення на посаду судді. Згідно положення «Про автоматизовану систему документообігу суду» у разі, коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду. 17.02.2016 року на адресу суду надійшли матеріали даної цивільної справи (том 2 а.с.90,92).

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №14 від 17.02.2016 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 206/2983/15-ц (том 2 а.с.93).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2016 року, головуючим суддею по цивільній справі №206/2983/15-ц визначено суддю Зайченко С.В. (том 2 а.с.94).

23.03.2016 року на запит суду Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради надало копію інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 (том 2 а.с.99, том 3).

04.04.2016 року матеріали цивільної справи №206/2983/15-ц були направлені до Київського Науково-Дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України для проведення експертизи (том 3 а.с.425).

13.07.2017 року на адресу суду повернулись матеріали вищезазначеної цивільної справи з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи (том 4 а.с.1-15).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2017 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус ДМНО Базилєв Станіслав Петрович, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном відновлено (том 4 а.с.18).

У судовому засіданні 18.09.2017 року представник позивача адвокат Калюжний Д.Ю. подав уточнену позовну заяву (том 4 а.с. 33-41).

09.11.2017 року сторона позивача подала заяву про уточнення прохальної частини позовної заяви (том 4 а.с.64).

11.01.2018 року представник відповідача адвокат Деркунський К.Л. подав до суду відзив на уточнену позовну заяву від 09.11.2017 року та клопотання про призначення повторної експертизи (том 4 а.с. 75-78).

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №120-р від 10.04.2018 року, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 206/2983/15-ц, підстава проведення повторного розподілу судової справи - звільнення судді з посади відповідно до наказу Голови суду №15-ОС від 10.04.2018 року (том 4 а.с.99).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2018 року, головуючим суддею по цивільній справі №206/2983/15-ц визначено суддю Сухорукова А.О.(том 4 а.с.100).

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2018 року, цивільну справу прийнято до провадження. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначити підготовче судове засідання (том 4 а.с.101).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2018 року закрито підготовче судове засідання у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус ДМНО Базилєв Станіслав Петрович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Призначено справу до судового розгляду по суті (том 4 а.с.117).

У судовому засіданні 31.07.2018 року представник позивача адвокат Калюжний Д.Ю. подав уточнену позовну заяву (том 4 а.с. 119-123).

31.07.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Прокредит Банк» (, місцезнаходження: 03115, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 107-А) (том 4 а.с.130).

Представник позивача адвокат Калюжний Д.Ю. у судовому засіданні 12.09.2018 року подав клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2018 року задоволено частково. Витребувано з Акціонерного товариства «Прокредит Банк» належним чином засвідчену копію договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_8 та АТ «Прокредит Банк», ЄДРПОУ-2167733 від 06.09.2007 року; належним чином засвідчену копію технічної документації на предмет іпотеки будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яка надавалась іпотекодавцем ОСОБА_8 до АТ «Прокредит Банк», для укладання договору іпотеки між ОСОБА_8 та АТ «Прокредит Банк», ЄДРПОУ 2167733 06.09.2007 року, державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 5610551 (том 4 а.с.140).

01.11.2018 року на адресу суду від Акціонерного товариства «Прокредит Банк» надійшла копія договору іпотеки, витребувана ухвалою суду (том 4 а.с.150-154).

26.02.2019 року та 22.03.2019 року на адресу суду від заступника директора Київського Науково-Дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України надійшло повідомлення, про неможливість забезпечити прибуття експерта Ліньової Я.Л. у судове засідання для дачі пояснень, оскільки остання не працює в інституті з березня 2017 року та на даний час не проживає у м.Києві (том 4 а.с.192,194).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2019 року, клопотання представник відповідача ОСОБА_9 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус ДМНО Базилєв Станіслав Петрович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Прокредит Банк» про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину - задоволено. Призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Дніпропетровського Науково-дослідному інституту судових експертиз (том 4 а.с.219-220).

25.03.2021 року на адресу суду повернулись матеріали вищезазначеної цивільної справи з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи (том 5 а.с.35-55).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус ДМНО Базилєв Станіслав Петрович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Прокредит Банк» про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, поновлено (том 5 а.с.57).

Під час розгляду справи судом заслухано позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, заслухано покази свідка, пояснення експерта, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

11.01.2022 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно з Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А., зареєстрованому в реєстрі за №5195, ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_1 купив нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Ці нежитлові будівлі в цілому складаються з: Е-1, Е?-1 будівля ділянки механізації, з/бет. цегла, загальною площею 90.9 кв.м., О-1 будівля будівельного майданчика, з/бетон, загальною площею 79,1 кв.м, Х-1, Х?-2, Х2-1,Х3-1, х-1 шпалерний цех з прибудовами, з/бетон, цегла, загальною площею 445,5 кв.м. Право власності було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 03.12.2003 року за реєстровим №3258008 (том 1 а.с.13,14).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.01.2004 року ОСОБА_6 зобов`язалась передати у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняти і будівлю м`ясопереробного цеху з прибудовою складу (літера Е-1, Е1-1), загальною площею 89,1 кв.м., цех виробництва рідких добавок (літера О-1), загальною площею 73,9 кв.м.; склад-магазин (літера Х-1), адміністративно-побутовий корпус (літера X1-2), майстерня з топочною (літера Х2-1), прибудова (літера Х-2), загальною площею 405,1 кв.м.; ганок (літера е), загальною площею 8,5 кв.м.; ганок (літера о), загальною площею 6,9 кв.м.; ганок (літера х), загальною площею 5.5 кв.м. по АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2 цього договору, право власності на вищезазначені об`єкти переходить до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі. Продаж за домовленістю сторін вчиняється за 50000,00 грн., які сплачені покупцем під час оформлення договору (п.3) (том 1 а.с.46 з обороту).

Вказані об`єкти нерухомого майна були передані ОСОБА_6 та прийняті ОСОБА_1 за актом прийому-передачі від 15.01.2004 р. (том 1 а.с.45 з обороту).

Рішенням Третейського суду при асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 02 липня 2007 року за ОСОБА_8 визнано право власності на будівлі та споруди, а саме: літ. АД-1, літ. АД?-І-виробничий цех з прибудовою, загальною площею 319,7 кв.м., літ а-1 виробничий цех з прибудовою, площею 83,9 кв.м., літ 2-д трансформаторна підстанція, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 без актів вводу в експлуатацію. Право власності було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 20.07.2007 року за реєстровим №2931570 (том 1 а.с.180-184).

06.09.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки №296-ІД 01, відповідно до умов пункту 1.1 якого іпотекодавець ( ОСОБА_3 ) передає, а іпотекодержатель (ЗАТ «ПроКредит Банк» приймає в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю, що заходиться у будинку за номером АДРЕСА_1 . Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки зареєстроване в КП «ДМБТІ», реєстраційний номер: 2931570, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 20.07.2007 р., номер витягу: 15306344. Опис об`єкта: літ. АД-1, АД?-1 - виробничий цех з прибудовою, площею 319,7 кв. м., літ. А-1, а-1 - виробничий цех з прибудовою, площею 83,9 кв.м., літ. 2Д - трансформаторна підстанція. Загальна вартість нерухомого майна 1892300,00 грн. (том 4 а.с.151-154).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2010 року рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 02 липня 2007 року по справі № 11-71/07 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , про визнання права власності, яким було визнано за ОСОБА_8 право власності на будівлі та споруди, а саме: літ. АД-1, літ. АД?-І-виробничий цех з прибудовою, загальною площею 319,7 кв.м., літ а-1 виробничий цех з прибудовою, площею 83,9 кв.м., літ 2-д трансформаторна підстанція, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 без актів вводу в експлуатацію визнати незаконним та скасувати. Скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_8 проведену Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 без актів вводу в експлуатацію, на підставі рішення Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 02 липня 2007 року (том 1 а.с.18-19).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2010 року - залишено без змін (том 1 а.с.20-21).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , Дніпропетровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання права власності на нерухоме майно та припинення права власності - відмовлено повністю (том 1 а.с.59-60).

В судовому засіданні також було оглянуто копію спадкової справи № 11/2014, заведеної після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка долучена до матеріалів справи, та встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 03 лютого 2014 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , актовий запис №852 (том 1 а.с.161).

05 березня 2014 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. звернувся ОСОБА_11 із заявою про відмову від прийняття належної йому за законом частки у спадщині, що залишилась після смерті його матері ОСОБА_7 на користь чоловіка померлої ОСОБА_2 (том 1 а.с. 159).

12 березня 2014 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. звернувся ОСОБА_12 із заявою про відмову від прийняття належної йому за законом частки у спадщині, що залишилась після смерті його матері ОСОБА_7 на користь чоловіка померлої ОСОБА_2 (том 1 а.с. 160).

18 березня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його дружини ОСОБА_7 (том 1 а.с. 158).

Як вбачається з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.09.2014 року за номером витягу 68773282 зазначено, що 06 вересня 2007 року було укладено договір іпотеки між ЗАТ «ПроКредит Банк» код ЄДРПОУ - 21677333 та ОСОБА_8 (договір іпотеки номер 9976, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М). Об`єкт обтяження: нежитлові будівлі, адреса: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.231-233).

Відповідно до витягу, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та за фізичною особою ОСОБА_8 (том 1 а.с.234-235).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2014 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням 2/3 часток від яких відмовилися сини померлої ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: літ. АД-1, літ. АД?-1-виробничий цех з прибудовою, загальною площею 319,7 кв.м., літ а-1 виробничий цех з прибудовою, площею 83,9 кв.м., літ 2-д трансформаторна підстанція, що належить спадкодавцю на підставі рішення Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 02 липня 2007 року справа №11-71/07, та зареєстроване в КП «ДМБТІ» 20.07.2007 року за реєстровим №2931570. Вартість спадкового майна 1719400,00 грн. (том 1 а.с.237).

17 жовтня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Олещенко О.В. Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку подав ОСОБА_1 , щодо проведення державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі Е-1, Е'-1, О-1, Х-1, Х'-2, Х2-1, Х3-1, х-1, та прийнято рішення №16564029 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нежитлові будівлі, що розташовані: АДРЕСА_1 , оскільки подані документи не відповідають законодавству (том 1 а.с.28).

Судом також оглянуто копію інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 24.01.2002 року забудова по АДРЕСА_3 складалась з будівель літ. Е-1, Е1-1, О-1, Х2-1, Х-1, Х1-2, Х3-1 - площею 62,4 кв.м., АД-1 - 216,1 кв.м. (том 3 а.с. 5-34). Натомість, згідно технічного паспорту від 06.08.2006 зазначаються будівлі літ. Е-1, Е1-1, О-1, Х2-1, Х-1, Х1-2, з`явилась будівля літ. АД1-1, приєднана до будівлі літ. АД-1 (том 3 а.с. 102 з обороту - 105).

Як вбачається з висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Ліньової Я.Л. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №61/16-42 від 27.06.2017 року, В результаті проведеного дослідження встановлено, що частина огороджуючих конструкцій прибудови Х3-1, що до 2005-2006 рр. існувала за а дресою: АДРЕСА_1 , зокрема стіна тильної частини прбудови, являється конструкцією прибудови під літ. АД1 -1, що існує за вказаною адресою станом на даний час. Встановлений факт свідчить про реконструкцію прибудови під літ. Х3-1. Згідно результатів проведеного обстеження та аналізу матеріалів технічної інвентаризації експерт приходить до висновку, що в ході будівництва прибудови АД1-1, частину огороджуючи конструкцій та внутрішні перегородки прибудови під літерою X3 -1 було демонтовано, в результаті чого внутрішній простір прибудови X3 -1 було об`єднано з частиною прибудови АД1-1. Таким чином, площа внутрішнього простору прибудови під літерою X3 -1 є частиною прибудови під літерою АД1 -1. Станом на даний час приміщення прибудови під літерою Х3-1 загальною площею 51,0 кв.м. фактично не виділенні. Інформація щодо даної прибудови відсутня в останніх поточних змінах внесених до матеріалів інвентаризації. Приміщення, що до 2005-2006 рр. були розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та позначені в матеріалах технічної інвентаризації літерою Х3-1, технічно та відповідно до вимог державних будівельних норм можливо виділити в натурі з прибудови під літерою АД1-1, що станом на даний час розташована за даною ж адресою. Орієнтовний перелік робіт, проведення яких необхідне для виділу прибудови під літ. Х3-1 наступний: демонтаж існуючих перегородок приміщень 19 та 20 прибудови під літ. АД1-1; демонтаж обладнання (за наявності змонтованого обладнання в приміщенні 20, зокрема на місці раніше розташованої там прибудови Х3-1); влаштування дверного прорізу в суміжній стіні між прибудовою АД'-І та адміністративно-побутовим корпусом X1-2; влаштування перегородок та стін відповідно до конфігурації раніше наявної будівлі прибудови Х3-1 (запропоновано лише мінімально-необхідний перелік робіт, яких необхідно для виділу приміщень прибудови Х3-1 загальною площею 51,0 кв.м. (площа приміщень) у прибудові АД1-1(том 4 а.с. 3-16).

Відповідно до висновків експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №3283/3284-19, складеного 28.12.2020 року експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Баляй О.Б. встановлено, що як цілісний об`єкт з відповідними конструктивними елементами, об`ємно-планувальним рішенням та функціональним призначенням, що зазначений інвентаризаціями станом на 24.01.2002 та на 28.10.2003 та позначений під літерою Х3-1 і який був розташований раніше як прибудова до двохповерхової будівлі літ. X1-2 в цьому ж місці до проведених реконструкцій та перебудов у 2005-2006р.р., не входить до об`єкту нерухомого приміщення, позначеного на плані літерою АД1-1, котрий розташований за адресою: АДРЕСА_1 , окрім частини тильної (зовнішньої) стіни, виконаної із з/б панелей (на теперішній час ззовні утепленої та прошпакльованої) та частини простору, де зараз розташовані приміщення прим. 19 (8,3м2), прим.20 (10,7м2) та частина прим. 18 (107,5 м2) прибудови літ.АД'-1. Виділити в натурі в об`єкті нежитлового нерухомого приміщення, позначеного на плані літерою АД1-1, котрий розташований за адресою: АДРЕСА_1 та який на даний час належить ОСОБА_2 (в порядку спадкування за законом), об`єкт нежитлового нерухомого приміщення, позначеного на плані літерою Х3-1, розташований раніше в цьому ж місці до 2005-2006р.р. за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до технічної документації КП ДМБТІ (інвентаризаційної справи), який належав на праві приватної власності ОСОБА_1 (на підставі договору купівлі-продажу), відповідно до вимог державних будівельних норм (ДБН) та з дотриманням функціонального використання, конструктивного рішення та фізичного стану, що були притаманні демонтованій прибудові літ.Х3-1 і без демонтажу інших приміщень прибудов літ.АД1-1 та літ.АД2-1 та будівлі літ.2Д (демонтажу частини конструкцій даху прибудови літ.АД1-1 та цегляних перегородок між приміщеннями прим.19 (8,3м2), прим.20 (10,7м2) та прим.18 (107,5м2), що обов`язково передбачає зміну існуючої конструкції даху усієї прибудови літ.АД-1; улаштування фундаментів для зведення стін та виконання перекриття (даху) для приміщень нової майбутньої прибудови Х3-1) - неможливо. Щодо переобладнання об`єкту під літ. АД1-1, внаслідок якого буде можливе користування приміщенням під літ. Х3-1 (відповідно до технічної документації КП ДМБТІ (інвентаризаційної справи, станом на 2005-2006р.р.) його колишнім власником ОСОБА_1 з урахуванням іншого нерухомого майна ОСОБА_1 , котре знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до технічної документації КП ДМБТІ (інвентаризаційної справи) відповідно до вимог державних будівельних норм (ДБН) - можливо, але після виконання та відповідного затвердження проекту і з обов`язковим обґрунтуванням подальшого можливого функціонального використання приміщень прибудови літ. АД1-1 для виробництва харчової продукції, і відповідно передбачає необхідність проведення робіт: з демонтажу частини конструкцій даху прибудови літ.АД1-1 та цегляних перегородок між приміщеннями прим.19 (8,3м2), прим.20 (10,7м2) та прим.18 (107,5м2), що обов`язково передбачає зміну існуючої конструкції даху усієї прибудови літ.АД1-1; улаштування основ (фундаментів) для зведення стін та виконання перекриття (даху) для приміщень нової майбутньої прибудови ХЗ-1; необхідність втручання в несучі конструкції, у т.ч. для виконання дверного прорізу у стіні адміністративно-побутової будівлі літ. X1-2 для організації доступу до приміщень нової майбутньої прибудови ХЗ-1 (том 5 а.с.36-55).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що купив приміщення магазину з торгів приблизно у 2000 році. Будівля магазину складалась з 1 поверху з 2 входами, 3 кімнати, великий зал, туалет, коридор, будівля окремо стояча. У 2003-2004 роках ОСОБА_3 купила у нього приміщення магазину (АД-1) за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_1 купив господарські приміщення, гаражі у його компаньйона ОСОБА_10 . На момент продажу свідок написав заяву, щодо приватизації земельної ділянки та потім передав їх ОСОБА_1 . Приміщення Х3-1 - це був склад, приміщення було в гарному стані.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 висновок підтвердив. Суду повідомив, що під час проведення експертизи вся технічна документація розглядалась та враховувалась. При зовнішньому огляді неможливо зробити висновок,в який проміжок часу існувала будівля Х3-1, вона була в межах сучасної будівлі, візуально об`єкт виглядає як суцільний комплекс зблоковано-прибудованих будівель, оформлення зовнішнього оздоблення здійснювалось в один час. При будівництві прибудови літ. АД1-1 передбачало демонтаж будови літ. Х3-1 - демонтаж стін, цегляних перегородок та залізобетонних плит перекриття, окрім тильної сторони, що підтверджується різними видами панелей, рік переобладнання встановити точно неможливо.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Вирішуючи питання про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями1217,1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтями 1296, 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Пунктами 1.2, 1.3 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, визначено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з пунктом 4.14 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Підпунктом 4.15. розділу 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З матеріалів справи та наданої належним чином засвідченої копії спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , судом встановлено, що відповідач у встановлені законом строки подав заяву про вступ у спадщину та приватний нотаріус Базилєв С.П., перевіривши факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, встановивши відсутність спадкоємців за заповітом, родинний зв`язок померлої особи з відповідачем, з урахуванням 2/3 частки спадщини, від яких відмовилися сини померлої ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , видав на ім`я ОСОБА_11 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно зістаттею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказує лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

До зазначеного правового висновку прийшов Верховний Суд у свої постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11.

У законі міститься перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог і підстав та обґрунтувань, викладених у позовній заяві, не встановив таких умов, за якими відповідач не мав права на спадкування. Так дійсно, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2010 року рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 02 липня 2007 року було скасовано. Але фактично, на час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано відповідачу ОСОБА_2 04.09.2014 року, право власності на нерухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_8 , не було скасовано. Позивач ОСОБА_1 не звернув до виконання зазначене судове рішення, право власності ОСОБА_8 на спірне майно у встановленому законом порядку не скасовано. Жодного судового рішення, яке набрало б законної сили, з цього приводу, не існує. Отже, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, через необґрунтованість.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжуються внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ( ч. 1 ст. 392 ЦК України).

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлені підстави для державної реєстрації прав.

Зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться па підставі:

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено судом, за ОСОБА_1 03.12.2003 року за реєстровим №3258008, зареєстроване право власності на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (Е-1, Е?-1 будівля ділянки механізації, з/бет. цегла, загальною площею 90.9 кв.м., О-1 будівля будівельного майданчика, з/бетон, загальною площею 79,1 кв.м, Х-1, Х?-2, Х2-1,Х3-1, х-1 шпалерний цех з прибудовами, з/бетон, цегла, загальною площею 445,5 кв.м.). Право власності на об`єкт нерухомого майна АД1-1 зареєстровано за ОСОБА_2 та ніколи не перебувало у спільній частковій власності ОСОБА_1 . Отже у позивача відсутні правові підстави звертатись з позовом про припинення права власності на майно, яке за існуючими та чинними правовстановлюючими документами належить іншій особі.

Стосовно заяви представником відповідача ОСОБА_2 - адвоката Деркунського К.Л. про застосування до позовних вимог строку позовної давності суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18).

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Високий суд, також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності; захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Про можливе порушення свого права позивачу було відомо вже у 2006 році. Як вбачається з рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2012 року, 10 листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи - Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно. 13 червня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , треті особи -Дніпропетровська міська рада, Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю (т. 2 а.с.3-8), в якому просить суд захистити його право власності на приміщення та відновити право власності на прибудову до шпалерного цеху, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , яка позначена у поверховому плані на будування в технічному паспорті літерою X3 -1, для чого зобов`язати ОСОБА_15 за власні кошти усунути перешкоди в користуванні ним прибудовою до шпалерного цеху, розташованої за адресою АДРЕСА_3 під літ. X3 -1, шляхом звільнення прибудови та передачі її йому за відповідним актом приймання передачі, зобов`язати ОСОБА_15 за власні кошти відновити становище прибудови до шпалерного цеху, розташованої за адресою АДРЕСА_3 під літ. X3 -1, яке існувало до об`єднання з належною їй будівлею магазину під літ. АД-1, відновивши зовнішні стіни його прибудови до шпалерного цеху під літ. X3 -1згідно з тим периметром та площею, що існували до об`єднання шляхом знесення самовільно збудованих додаткових стін, що об`єднують будівлю магазину та шпалерного цеху. 17 серпня 2007 року ухвалою суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , треті особи -Дніпропетровська міська рада, Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи - Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - були об`єднанні в одне провадження. 23 березня 2009 року позивач ОСОБА_1 доповнив свої позовні вимоги, включивши вимогу про припинення права власності ОСОБА_7 на будівлю АДРЕСА_4 , оскільки ця будівля відповідачкою була самовільно перебудована з його будівлі під літ. X3 -1. 15 червня 2012 року ухвалою суду за заявою представника ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи - Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - були залишені без розгляду. 19 червня 2012 року ухвалою суду на підставі спільної заяви позивача ОСОБА_1 та його представника позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , треті особи -Дніпропетровська міська рада, Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні власністю та припинення права власності - була залишена без розгляду (том 1 а.с.59-60). Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Отже, судом встановлено, що за спірними правовідносинами позовна давність сплинула. Відтак, оскільки представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов із значним порушенням вказаного строку (12.06.2015), суд, керуючись приписами частини 4 статті 267 ЦК, вважає за необхідне у позові відмовити.

При цьому суд бере до уваги той факт, що позивач не скористався своїм правом звернутися до суду із заявою про поновлення строку позовної давності.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3-13,141,235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року.

Суддя А.О. Сухоруков