Провадження № 22-ц/802/264/22 Категорія: 70 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою та вказувала, що вона та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання у них народилося двоє дітей сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час їх сім`я розпалася, діти залишилися проживати разом з нею, у свою чергу відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на синів не надає. Як наслідок, вона змушена винаймати житло та одноосібно забезпечувати усі потреби дітей. У свою чергу, ОСОБА_2 працездатний, стан його здоров`я належний, останній має нерухоме майно та транспортний засіб, а також працює у ПП «ПММ», де отримує постійний дохід. Враховуючи наведене, просить суд присудити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11 серпня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць допущено до обов`язкового негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів на неповнолітніх дітей змінити та стягувати з нього аліменти в розмірі 3000 гривень на двох дітей.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду необхідно залишити без змін.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та за час їх спільного проживання у них народилося двоє дітей сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначене підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с. 4-5).

На даний час ведення спільного господарства між сторонами припинене.

Як вбачається із акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 10.08.2021 року, малолітні діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після припинення фактичних подружніх відносин між сторонами залишилися проживати разом з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 (а.с. 7).

Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей не досягнуто.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першоютретьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2395 гривень, з 1 липня 2510 гривень , з 1 грудня 2618 гривень.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі 5000 гривень на двох дітей, відповідає нормам закону та є достатнім для дітей відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач працює та середньомісячний його дохід становить 6040 грн, а тому сплата аліментів в розмірі 5000 гривень поставить його у вкрай скрутне матеріальне положення, оскільки він має ряд захворювань та витрачає значні кошти на лікування не заслуговують на увагу.

До апеляційної скарги відповідачем було долучено ряд виписок про перебування останнього на лікуванні. Дані довідки не свідчать, що відповідачу в наслідок хвороби встановлено групу інвалідності, яка забороняє працювати. Дані довідки свідчать, що відповідач протягом певного періоду часу, у наслідок захворювання, був тимчасово непрацездатним, що аж ніяким чином не впливає на розмір визначених судом аліментів. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його дійсних витрат на проведення медичного обстеження та проходження ним лікування в медичних закладах.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу своїм дітям не є підставою для скасування рішення чи його зміни. Надання одним із батьків матеріальної допомоги дитині, за умови відсутності згоди між батьками про порядок та суму утримання, не позбавляє можливості одного з них звернутися із відповідним позовом про вирішення вказаного питання у судовому порядку.

Відповідач є працездатною особою та зобов`язаний надавати посильну матеріальну допомоги неповнолітнім дітям, батьком яких він є.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не входить до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Вказана обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача та стягнув аліменти в розмірі 5000 гривень на двох дітей.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 3 лютого 2022 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді