П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/3596/21

Номер провадження 22-ц/804/613/22

08 лютого 2022 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів - Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.

сторони:

позивач - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Адамової Т.С., повний текст якого складено 17 серпня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (надалі: Департамент соцзахисту населення ММР) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів державної допомоги.

Позов мотивовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті соцзахисту населення ММР, як отримувач державної допомоги на дитину, як одинока матір. З 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року Департаментом соцзахисту населення ММР відповідачці призначено виплату зазначеної допомоги в розмірі 2218 гривень щомісячно. Розпорядженням позивача від 06 липня 2020 року ОСОБА_1 продовжено строк виплати допомоги на дитину, як одинокій матері (з урахуванням доходів), з 01 липня 2020 року по 31 липня 2020 року в сумі 2218 гривень. 06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соцзахисту населення ММР щодо перерахунку державної допомоги, подовженої внаслідок карантину. Відповідно до поданої нею заяви, заявниця не працює, відповідно до поданої декларації про доходи, інших доходів, крім допомоги на дитину, не має. Рішенням від 18 серпня 2020 року ОСОБА_1 у призначенні державної допомоги відмовлено в зв`язку з тим, що у складі сім`ї є працездатний, який не здійснює догляду та не працював три місяці, що передують зверненню. Таким чином, у відповідачки виникла переплата допомоги на дитину за період з 1 липня 2020 року по 31 липня 2020 року у сумі 2218 гривень.

Посилаючись на те, що відповідачка у добровільному порядку переплачену їй допомогу не повернула, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь надмірно сплачену суму допомоги на дитину в розмірі 2218 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог Департаменту соцзахисту населення ММР до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів державної допомоги відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, місцевий суд виходив з недоведеності недобросовісності ОСОБА_1 при отриманні державної допомоги у сумі 2218 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 недобросовісно набула отриману допомогу у сумі 2218 гривень. Так, відповідачка заповнила декларацію про доходи та майновий стан, при цьому вона під підпис була ознайомлена про те, що наведені нею відомості про доходи та майно будуть перевірені, відповідно до чинного законодавства України. Також, під підпис ОСОБА_1 була ознайомлена про те, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, компенсації та пільг, вона зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення. 06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до позивача щодо перерахунку допомоги на дитину, подовженої внаслідок карантину. Відповідно до поданої нею заяви, заявниця не працює, відповідно до поданої декларації про доходи, інших доходів, крім допомоги на дитину, як одинока матір, не має. Зі змісту вимог статті 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» вбачається, що одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Отже, саме на особу, яка звернулась за призначенням допомоги, покладено обов`язок надавати достовірні дані про осіб, які входять до складу сім`ї. При цьому, доведення недобросовісності отримувача допомоги в даному випадку виходить за межі компетенції позивача.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалось.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ч.13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Рішенням Департаменту соцзахисту населення ММР від 10 січня 2020 року, ОСОБА_1 було призначено допомогу на дитину, як одинокій матері, з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року у розмірі 2218 гривень (а.с. 6).

Розпорядженням начальника Управління соцзахисту населення ММР від 06 липня 2020 року ОСОБА_1 продовжено строк виплати допомоги на дитину, як одинокій матері (з урахуванням доходів), з 01 липня 2020 року по 31 липня 2020 року в сумі 2218 гривень (а.с. 6, зворот).

06 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Департаменту соцзахисту населення ММР з заявою про призначення допомоги на дитину, як одинокій матері. (а.с. 7). В цій заяві ОСОБА_2 зазначила, що власного житла не має, субсидією не користується, не працює, не навчається, у центрі зайнятості на обліку не перебуває. Також відповідачка повідомила, що вона є одинокою матір`ю, у шлюбі не перебуває. У випадку усиновлення її дитини або встановлення батьківства зобов`язалась повідомити Департамент соцзахисту населення ММР протягом п`яти днів (а.с.7-8).

Також, 06 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала Декларацію про доходи та майновий стан, з якої вбачається, що вона та її неповнолітній син мали одне джерело доходу у виді соціальної допомоги, яка виплачувалась Департаментом соцзахисту населення ММР (а.с.9-10)

З рішення Департаменту соцзахисту населення ММР від 18 серпня 2020 року видно, що встановлено відсутність у ОСОБА_1 права на соціальну допомогу у виді допомоги на дітей одиноким матерям з 01 липня 2020 року, у зв`язку з тим, що у складі сім`ї є працездатний, що не здійснює догляду, який не працював три місяці, що передують зверненню (а.с. 11).

Згідно рішення Департаменту соцзахисту населення ММР від 18 серпня 2020 року, встановлено, що з 01 липня 2020 року по 31 липня 2020 року у ОСОБА_1 виникла переплата соціальної допомоги у виді допомоги на дітей одиноким матерям, яка підлягає відшкодуванню (а.с.12).

З протоколу розрахунку Департаменту соцзахисту населення ММР від 28 серпня 2020 року вбачається, що переплата бюджетних коштів, які були виплачені ОСОБА_1 за період з 01 липня 2020 року по 31 липня 2020 року, у зв`язку з автоматичним подовженням допомоги на термін, на який відсутнє право на виплату допомоги, становить 2218 гривень (а.с. 12, 13).

22 вересня 2020 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про припинення виплати соціальної допомоги та зобов`язання повернути переплачену суму в розмірі 2218 гривень (а.с. 14).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі: Закон № 2811-XII) визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За вимогами п.5.ч.1.ст 3 Закону № 2811-XII, допомога на дітей одиноким матерям відноситься до одного з видів державної допомоги сім`ям з дітьми.

Згідно ст. 18-1 Закону № 2811-XII, право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

Якщо одинока мати, одинокий усиновлювач, мати (батько) у разі смерті одного з батьків зареєстрували шлюб, то за ними зберігається право на отримання допомоги на дітей, які народилися чи були усиновлені до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Згідно із пунктом 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, далі - Порядок № 1751) допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається в розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Попередні шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям (далі - період, за який враховується дохід). Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 632.

До складу сім`ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям, включаються чоловік, дружина, рідні та усиновлені діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим рівнем, якщо такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи і доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей. При цьому діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти до досягнення 23 років і не мають власних сімей, включаються до складу сім`ї незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування. Особи, які перебувають на повному державному утриманні, до складу сім`ї не включаються.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається на кожну дитину.

Розмір допомоги на дітей одиноким матерям перераховується з дня досягнення дитиною відповідного віку без звернення її отримувача до органу соціального захисту населення.

Згідно пункту 352 Порядку № 1751, доповненого згідно з Постановою Кабінету Міністрів № 632 від 22 липня 2020 року, допомога на дітей одиноким матерям не призначається, зокрема, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених в абзацах десятому - чотирнадцятому цього пункту).

За вимогами ст. 18-2 Закону № 2811-XII, для призначення, виплати та припинення виплати допомоги на дітей одиноким матерям додатково застосовуються умови призначення, виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок № 250), державна соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Пунктом 10 Порядку № 250 ( в редакції на час виникнення правовідносин) визначено, що державна соціальна допомога не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених у пункті 11 цього Порядку).

За вимогами п. 25 Порядку № 250, якщо малозабезпеченою сім`єю приховано або подано недостовірні дані про доходи та майновий стан або органом соціального захисту населення отримано інформацію про обставини, що вплинули на встановлення права на призначення державної соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого надміру виплачено кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів з місяця призначення державної соціальної допомоги та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану малозабезпеченої сім`ї; повідомляють уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення. Суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги повертаються: отримувачем державної соціальної допомоги самостійно; за згодою отримувача державної соціальної допомоги у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок суми наступних виплат державної соціальної допомоги у розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги.

У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру виплачених сум державної соціальної допомоги такі суми стягуються в судовому порядку.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, допомога на дітей одиноким матерям є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки малозабезпечених сімей, у яких виховуються та проживають неповнолітні діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідачки виплаченої їй державної допомоги на дитину, як одинокій матері, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності з боку ОСОБА_1 недобросовісності, що вплинула на встановлення права на призначення цієї державної допомоги.

Як вірно зазначив місцевий суд, враховуючи соціальний статус сім`ї відповідачки, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Доводи скаржника про те, що не є його обов`язком доведення недобросовісності отримувача допомоги, є неспроможними, оскільки добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування зворотного покладається на платника відповідних грошових сум.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вищевказаних обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її прийняття.

Судді:

Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Суддя: