Справа № 462/3692/21 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3190/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника заявника Дяківа Б.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дяківа Богдана Зіновійовича на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року в складі судді Палюх Н.М. в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім"єю,-

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з 2003 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , з якою проживав однією сім`єю протягом 18 років у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала ОСОБА_2 на праві приватної власності. Він є єдиним спадкоємцем до майна ОСОБА_2 і встановлення даного факту необхідне йому для оформлення спадкових прав після смерті останньої. Просив заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: територіальна громада м.Львова в особі Львівської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишено без розгляду.

Роз`яснено заявнику його право на звернення до суду з вимогами у позовному порядку.

Ухвалу суду оскаржив представник заявника Дяків Б.З. , вважає, що така постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що представник Львівської міської ради не правильно трактує положення ст. 315 ЦПК України та ст. 1277 ЦК України, помилково вважає, що у даній справі існує спір про право між ОСОБА_1 та Львівською міською радою.

Звертає увагу на те, що обов`язок органу місцевого самоврядування на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою виникне лише тоді, коли буде встановлено, що відсутні будь які спадкоємці, при цьому після смерті ОСОБА_2 заявник ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги за законом, а 20.05.2021 заведена спадкова справа № 67675670, тому останній є потенційним спадкоємцем.

Покликається на предмет доказування у справах про визнання спадщини відумерлою та час через сплив якого відповідна заява подається, відтак зазначає, що територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради не є одним із спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , тому відсутній спір про право щодо спадкового майна.

При цьому, у разі задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, він набуває права спадкування як спадкоємець четвертої черги.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник заявника Дяків Б.З. апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що представник Львівської міської ради заперечив проти задоволення заяви та заявив клопотання про залишення заяви без розгляду, зазначивши, що заявник може доводити факт спільного проживання однією сім`єю у порядку позовного провадження, що свідчить про те, що під час розгляду заяви судом, виник спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, тому суд залишив заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без розгляду та роз`яснив заявнику його право на звернення до суду з даними вимогами у позовному порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

В свою чергу, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Про аналогічне роз`яснено у п. 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (зі змінами і доповненнями), а саме, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчому судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

При цьому, у пункті 1 цієї постанови зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю з 2003 року по день смерті останньої та зазначав, що є єдиним спадкоємцем до майна ОСОБА_2 , відтак встановлення даного факту необхідне йому для оформлення спадкових прав після смерті останньої.

Як вже зазначалось вище, цивільне процесуальне законодавство та роз`яснення надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» свідчать про те, що виключною підставою для відмови у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, є обставини за яких із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, або для залишення заяви без розгляду, якщо із такої якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Колегія суддів виходить з того, що згідно з усталеною судовою практикою у категорії спорів щодо спадкування, при відсутності інших спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від прийняття такої, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зазначене фактично підтверджено і самим заявником ОСОБА_1 , оскільки звернувшись до суду із відповідною заявою, останній правильно вказав заінтересованою особою територіальну громаду м. Львова в особі Львівської міської ради.

Разом з цим, як вбачається із матеріалів справи, представник Львівської міської ради Попович Я.Д. заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 та просила залишити заяву без розгляду (а.с. 51-52).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підстава.

Враховуючи, що вирішення питання встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_2 впливатиме на права й обов`язки Львівської міської ради, як органу місцевого самоврядування, який вправі за відповідних умов подати до суду заяву про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки із заявлених заявником вимог вбачається спір про право, який підлягає розгляду судом у порядку позовного провадження.

Іншими словами матеріали справи містять достатньо даних, з яких вбачається, що існує спір про право, відтак це виключає можливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити заявникові, що він не позбавлений права звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про встановлення даного факту, зазначивши відповідачем Львівську міську раду, яка заперечує зазначені заявником обставини, чи інших можливих спадкоємців.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до оцінки предмету доказування у відповідних категоріях справ, колегія суддів до уваги не перевіряє, оскільки такі перевірятимуться виключно при вирішенні спору по суті, а не в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Оскаржувана ухвала прийнята з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 315, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дяківа Богдана Зіновійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк