Справа № 948/994/21
Номер провадження 2/948/70/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю секретаря Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований у цьому будинку, однак фактично не проживає в ньому з січня 2020 року. Його реєстрація у вказаному будинку перешкоджає позивачці вільно розпоряджатися своєю власністю, а тому вонапросить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 17.01.2021 суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.16).

У судове засідання сторони не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю (а.с.4,24). Відповідач повідомлявся про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, проте згідно з поштовим повідомленням відсутній за вказаною адресою (а.с.22,23), у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.

Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач має у власності житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 26.10.2021 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М., зареєстрованого в реєстрі за №729, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №281199950 від 26.10.2021 (а.с. 9-10).

За цією ж адресою позивач і зареєстрована, що вбачається з довідки Кошманівського старостинського округу виконавчого комітету Машівської селищної ради № 02-26/4/385 від 31.05.2021 року. Також за цією адресою зареєстрований в т.ч. і колишній чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідач по справі, про що свідчить вищевказана довідка (а.с.11).

Натомість, відповідно до акта від 03 червня 2021 року, складеного депутатом Остахом В.І., в присутності сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , встановлено, що ОСОБА_2 з січня 2020 року і по даний час за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає та його особисті речі в будинку відсутні (а.с. 12).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із частиною четвертою статті 156 Житлового кодексу Української РСР(далі - ЖК УРСР), до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР. Положеннями частини другої статті 64 ЖК УРСР, передбачено, до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з частиною другою статі 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд уважає, що оскільки відповідач з січня 2020 року, тобто два роки без поважних причин не проживає в належному позивачу житловому будинку, де він зареєстрований, тим самим порушує її право на користування та розпорядження своїм майном, відповідач не надав доказів того, що позивач чинить йому перешкоди у проживанні у спірному житлі чи він не міг там проживати з інших об`єктивних причин, а тому дійшов висновку, що відповідача потрібно визнати таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути сплачений останньою судовий збір в розмірі 908 грн за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 від 20.07.1999, РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , інші відомості невідомі.

Суддя С. М. Косик