Провадження №2/760/732/22
Справа №760/8383/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Оксюти Т.Г.
при секретарі Горупа В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з МОУ 3% річних в сумі 18248,00 грн. та 50541,02 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).
Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України у зазначеній редакції).
Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Судом встановлено, що позивачу під час первинного медичного огляду 15 листопада 1989 року встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ВТЭ-25 №076144. Захворювання отримано при виконанні обов`язків військової служби.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0968503 від 06 червня 2018 року за наслідками повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності з 29 травня 2018 року: «Захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини»
01.08.2018 позивач звернувся із заявою до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про направлення його документів до комісії Міністерства оборони України з метою можливості виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що підтверджується листом Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
25.09.2019 року на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року у справі №280/405/19 була призначена і виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням групи інвалідності, що підтверджується платіжним дорученням.
Позивач вказав, що Міністерство оборони України прострочило виплату одноразової грошової допомоги з 01.08.2018 року до 25.09.2019 року, а тому просив стягнути з відповідача 18248,00 грн. - 3% річних за несвоєчасну виплату, 50541,02 грн. - інфляційних втрат.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин (пункт 7.27 постанови).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим. Законом № 2050-III також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору. Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України № 2050-III зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Аналогічно й у справі, що розглядається спір за позитивними вимогами про компенсацію частини соціальних виплат, що заявлені з підстав положень статті 625 ЦК України і Закону № 2050-III та з причин затримання органом Управління Фонду щомісячних страхових виплат, також належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вони стосуються виплати частини доходів у вигляді страхових виплат (адміністративні правовідносини), які цьому органу було зобов`язано призначити за рішенням адміністративного суду. (пункт 7.53-7.56 постанови).
Таким чином, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, суд вважає, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат, який був вирішений за правилами адміністративного судочинства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.04.2021 року у справі №757/69361/17-ц.
Враховуючи викладене, провадження у даній справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Одночасно суд роз`яснює позивачеві його право звернутись з відповідним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо або через відповідний суд до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя