Провадження № 22-ц/802/132/22 Категорія: 36 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за передану теплову енергію, за апеляційною скаргою заявника Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення зі споживача ОСОБА_1 заборгованості за передану теплову енергію у нежитлове приміщення ательє, яке знаходиться на АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 165, п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовлено у видачі судового наказу та роз`яснено, що розгляд справи віднесено до господарської юрисдикції.

В апеляційній скарзі заявник ДКП «Луцьктепло», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подавала.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У даному випадку це 04 лютого 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що заявником заявлено вимогу про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на підставі договору від 30.09.2014, який укладений з фізичною особою-підприємцем і такі заяви підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

Проте, такі висновки суду зроблені помилково, з порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Із матеріалів справи вбачається, що ДКП «Луцьктепло», звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, просило стягнути заборгованість за надані послуги по теплопостачанню не з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як про це зазначено в оскаржуваній ухвали, а з фізичної особи ОСОБА_1 (а.с.2-4).

При цьому обґрунтування заяви містить відомості про припинення боржником підприємницької діяльності 30.12.2016, про що приєднано відповідні письмові докази (а.с.31).

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичної особи, фізичної особи-підприємця та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з ч. 5 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Із приєднаних письмових доказів убачається, що у зв`язку із внесенням 30.12.2016 до єдиного державного реєстру запису про припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності, вона на час подання заяви про видачу судового наказу уже не мала статусу фізичної особи-підприємця.

Також заявник просить стягнути заборгованість за період, який не відноситься до здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності.

За таких обставин у суду першої інстанції не було процесуальних підстав відмовляти у видачі судового наказу із застосуванням п. 4 ч. 1 ст. 165 та п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Висновки суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу зроблені з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, яку необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного комунального підприємства «Луцьктепло» задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді