ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м.Суми

Справа №583/3536/21

Номер провадження 22-ц/816/233/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2021 року у складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого в м. Охтирка Сумської області, повний текст якого виготовлено 08 листопада 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорі фінанс», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко Вадим Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Цуркана В.І., звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 12 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за №86397, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дорі фінанс» заборгованості на загальну суму стягнення у розмірі 18392 грн 50 коп.

Заочним рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №86397, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дорі фінанс» заборгованості в розмірі 18392 грн 50 коп.

Стягнуто з ТОВ «Дорі фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1362 грн. 00 коп.

28 жовтня 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Цурканом В.І. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнувши з ТОВ «Дорі фінанси» на свою користь понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн та 63 грн на поштові витрати.

Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2021 року стягнуто з ТОВ «Дорі фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2063 грн 00 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу змінити, стягнувши з відповідача на свою користь 5000 грн 00 коп., понесених ним на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції без належних на те правових підстав зменшено розмір правничої допомоги, що підлягає стягненню з відповідача до 2000 грн. Вказував також на сформовану Верховним Судом практику щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу у встановленому апеляційним судом строк подано не було.

Додаткове рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Дорі фінанси» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в сумі 63 грн сторонами не оскаржувається, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем, суд першої інстанції посилаючись на те, що категорія справи не представляє складності, незнаний обсяг роботи, проведення розгляду справи без участі сторін, а також враховуючи принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, вважав, що між сторонами підлягають розподілу витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн, що буде достатнім, розумним та справедливим.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, за змістом частини 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як передбачено частинами 2 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 вересня 2021 року між адвокатом Цурканом В.І. та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Дорі фінанс» (а.с. 58-59).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що він очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі до 5000 грн., крім того, просив вирішити витання щодо судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України (а.с. 9).

У межах строків, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником Цурканом В.І. були надані договір про правничу допомогу від 07 вересня 2021 року (а.с.58-59), розрахункову квитанцію про сплату 5000 грн (а.с. 60) та акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 26 жовтня 2021 року (а.с. 61-62).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони уразі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідачем клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не подавалось.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у заявленому представником ОСОБА_1 - адвокатом Цурканом В.І. розмірі.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а додаткове рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині розподілу витрат на правничу допомогу змінити, стягнувши з ТОВ «Дорі фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп. та 63 грн 00 коп. витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій (оплата поштової кореспонденції у зв`язку з направленням копій матеріалі справи учасникам справи), а разом 5063 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2021 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорі фінанс» на користь ОСОБА_1 5063 гривні 00копійок судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко