Справа № 466/7714/21
У Х В А Л А

«09» лютого 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Донченко Ю.В.

з участю секретаря Пилипців О.-І.І.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Львові заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Донченко Ю.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав,-

встановив:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав.

На адресу суду 07.02.2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Донченко Ю.В. від участі в розгляді вищевказаної цивільної справи.

В обгрунтування своєї заяви позивач покликається на те, що на його думку суддя Донченко Ю.В. не може брати участь у розгляді вказаної цивільної справи і підлягає відводу, оскільки він може бути заінтересований у результаті розгляду справи.

Так, зокрема вказує, що цивільна справа перебуває у підготовчому провадженні, а ОСОБА_5 , яка жодного відношення не має до відповідальності забудовників які продали вищеназвану квартиру 20.10.2021 року подана заява до суду, про вступ у дану справу в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні (всіх) відповідачів так як на її думку, рішення у справі може вплинути на її права та обов`язки щодо сторін у даній справі. Зазначає, що судом не звертається увага на той факт, що Законодавець згідно вимог ч.4 ст.53 ЦПК України наголошує, що у своїх заявах треті особи про вступ у справу на стороні позивача чи відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Таким чином громадянкою ОСОБА_6 не наведено підстав із різними відповідачами на яких умовах остання, може вступити у справу з посиланням на кожного відповідача окремо та бажання відповідачів, щоб дана особа була у справі як третя особа без самостійних вимог на їхній стороні.

Разом з тим головуючий суддя Донченко Ю.В. не звертає уваги на вагомий факт, що докази які були надані заявником громадянкою ОСОБА_5 для вступу в справу в якості третьої особи без самостійних вимог, не можуть братись до уваги судом, а також і те, що вони виникли з інших правовідносин, які відповідно врегульовані нормами зобов`язального права, тобто договірних правовідносин, де в позові доводиться фіктивність договору купівлі- продажу майнових прав в частині покупця, і жодного відношення договірні правовідносини не мають до сімейних правовідносин, де предметом спору є нерухоме майно нажите під час перебування сторін в колишньому шлюбі.

Зазначає, що суддею Донченко Ю.В. 08.11.2021 року винесено протокольну ухвалу про вступ у дану справу в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору громадянку ОСОБА_5 про це рішення всі учасники судового розгляду дізналися аж на наступному судовому засіданні після трьохмісячної перерви.

Вважає, що суддя Донченко Ю.В. не може брати участь у розгляді вказаної цивільної справи № 466/7714/21 і підлягає відводу, оскільки, головуючий суддя Донченко Ю.В. заінтересований у результаті розгляду справи і є сумніви в неупередженості судді та об`єктивності прийнятті законного рішення по справі. Також всупереч вимогам учасників судового розгляду про оголошення перерви, суддя Донченко Ю.В. продовжував слухання у цивільній справі де в подальшому учасники справи вирішили одностайно залишити залу судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Островський Ю.М. заяву про відвід судді Донченко Ю.В. підтримали, надавши аналогічні пояснення та вказали, що у разі незадоволення відводу будуть звертатися до Вищої ради правосуддя із скаргою на суддю Донченко Ю.В. Відповідач ОСОБА_4 відвід позивача та представника підтримав. Представник третьої особи- адвокат Савка Т.В. проти зазначеного відводу заперечив, пояснивши, що позивач та його представник мають також інші справи у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова, де шляхом конфліктів намагаються затягувати розгляд таких справ. Вважає, що зазначена заява про відвід судді є тиском на суд.

З`ясувавши обставини справи, ознайомившись із заявою позивача ОСОБА_1 та представника ОСОБА_7 , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Визначаючись щодо наявності таких підстав, необхідно враховувати, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v.Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland).

Вимогами процесуального законодавства передбачено, що відвід повинен бути мотивований та обґрунтований. Це, зокрема, означає, що відвід повинен бути підтверджений фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах. У заявленому суду відводу не наведено жодної конкретної обставини для відводу судді в розумінні ст. 36 ЦПК України. .

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Разом з тим, право на подання заяви про відвід судді (заявлення суддею самовідводу) є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У світлі прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім (див.: Hauschidt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A. No. 154, p. 48).

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», від 09.01.2013 року ( остаточне 27.05.2013 року) у справі «Волкова проти України») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені в ст. 36 ЦПК України, згідно з якою суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, у випадку, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у ст. 36 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Білуха проти України» та інші) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно дооб`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-якихсумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» «Ветштайн проти Швейцарії», «Мироненко і Мартенко проти України» та ін).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в безсторонності суду. Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності суду позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (рішення у справах «Ветштайн проти Швейцарії», «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії».

У цьому зв`язку, як зазначає Європейський суд з прав людини, навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється», оскільки йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення у справах «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, «Кастільо Альгар проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року та інші).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ті обставини, які викладені у заяві позивача ОСОБА_1 не свідчать про упередженість або певну зацікавленість судді Донченко Ю.В. у наслідках розгляду вищевказаної цивільної справи. Погрози позивача та представника, висловлені в підготовчому судовому засіданні 03.02.2022 р., що у разі незадоволення відводу, він буде звертатися у Вищу раду правосуддя із скаргою на суд є неприпустимими та судом не приймаються.

Позивач - ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4 , нехтуючи адвокатською етикою, покинули підготовче судове засідання, в черговий раз зазначаючи, що будуть звертатися зі скаргами в Вищу раду правосуддя.

Разом з цим, вищезгадані погрози судом не сприймаються, однак з метою недопущення недовіри до суду та з метою уникнення подальших необгрунтованих звинувачень, а також з метою недопущення підірвання довіри до судової гілки влади, на що неодноразово звертав увагу у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд вважає за доцільне заявлений відвід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10, 36, 39, 40, 247, 260 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Донченко Ю.В.

від участі в розгляді цивільної справи №466/7714/21- задовольнити.

Відвести головуючого суддю Донченко Ю.В. від участі у розгляді цивільної справи №466/7714/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав.

Передати цивільну справу №466/7714/21 для повторного розподілу між суддями Шевченківського районного суду м.Львова

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю. В. Донченко