КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Київ

Справа №760/21886/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1522/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Усатової І.А. 16 лютого 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту ухвали не зазначена, за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича, в якій просив:

визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№47013131 від 08 січня 2019 року;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича відновити виконавче провадження ВП №47013131.

Скарга обґрунтована тим, що 26 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Кравцовою О.С. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2609/23087/12, виданим 13 червня 2013 року Солом`янським районним судом міста Києва на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 грудня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за розпискою від 09 червня 2012 року в розмірі 9000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 71937 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 00 коп.

При примусовому виконані вказаного виконавчого документа державним виконавцем у період з 04 серпня 2015 року по 17 вересня 2018 року було здійснено підтверджене випискою №2A4KL55818TEQGH6 від 17 вересня 2018 року стягнення на загальну суму 2916,26 доларів США.

Зазначається, що з 17 квітня 2018 року стягнення залишку заборгованості у розмірі 6058,25 доларів США не проводиться, оскільки жодних переказів з цієї дати і по сьогоднішній час від органів Державної виконавчої служби на рахунок ОСОБА_1 не надходило. Інших доказів стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача чи добровільної сплати боржником таких коштів немає.

Скаржник вважає, що оскільки фактичного повного виконання рішення не відбулося, державний виконавець не мав права виносити постанову про закінчення виконавчого провадження. Отже, постанова державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича про закінчення виконавчого провадження ВП №47013131 від 08 січня 2019 року є такою, що порушує права стягувача, незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: ОСОБА_2 - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що з боржника ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 борг у повному обсязі, а саме 71937,00 грн, що еквівалентно 9000 доларів США. Законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, а саме (71937,00 грн), у зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про законність винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, керуючись п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодився із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність ухвали у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного та неповного вирішення справи. Зазначає на те, що в рішенні суду заборгованість була зазначена в доларах США - 9000,00 доларів США, що еквівалентно 71937,00 грн, відповідно стягнення мало здійснюватись в доларах США. Вказує, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, не повинно трактуватися на користь еквівалента, і стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення. Таких же висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц. Отже, фактично повного виконання рішення не відбулося, тому державний виконавець не мав права виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його скарги.

Також не погодився із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 , ним подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що ОСОБА_1 були пропущені строки на звернення зі скаргою на рішення та дії державного виконавця. Зазначає, що стягувачу та його представнику було відомо про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 січня 2018 року, а відповідно і про порушення прав стягувача ще до отримання відповіді на адвокатський запит (24 вересня 2020 року). Вказує той факт, що згідно інформації з офіційного веб-сайту «Судова влада України» представником стягувача подавались аналогічні скарги від 16 вересня 2020 року та 28 вересня 2020 року про оскарження рішень державного виконавця, які було повернуто скаржнику.

Також вказує на те, що останній платіж за виконавчим листом було стягнуто 17 квітня 2018 року. Стягувач не погоджуючись з виконанням судового рішення подавав неодноразові скарги на дії державного виконавця. Відповідно до постанови №47013131 про перевірку матеріалів виконавчого провадження (на підставі скарги адвоката Гайдак О.В. в інтересах ОСОБА_1 від 04 грудня 2018 року) дії державного виконавця щодо виконання виконавчого листа №2609/23087/12 визнано такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Також з матеріалів справи вбачається, що постанову про закінчення виконавчого провадження від 18 січня 2019 року направлено стягувачу супровідним листом 18 січня 2019 року, оскільки адреса стягувача не змінювалась, то є всі підстави вважати, що постанову про закінчення виконавчого провадження стягувач отримав.

Крім того, звертає увагу на те, що стягувач ОСОБА_1 в розумний інтервал часу не вжив заходи, щоб дізнатися про стан його виконавчих проваджень та мав можливість самостійно ознайомитись в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Таким чином, судом першої інстанції жодним чином не було досліджено обставин пропуску строку на звернення зі скаргою, передбаченого ст. 449 ЦПК України, та за відсутності клопотання про поновлення строку на звернення, не надано оцінку доводам ОСОБА_2 про те, що про порушене право стягувачу було відомо ще до 24 вересня 2020 року. Тому ухвала суду першої інстанції, на думку ОСОБА_2 є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про залишення даної скарги ОСОБА_1 - без розгляду.

В судовому засіданні представник скаржника - адвокат Василюк А.П. підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав, викладений у ній, та просив її задовольнити. Щодо апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 заперечував, просив залишити її без задоволення.

Боржник ОСОБА_2 підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав, викладений у ній, та просив її задовольнити. Щодо апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві Ященко Т.О. своє позиції стосовно апеляційних скарг не висловила, залишивши вирішення питання на розсуд суду, однак вказала на відсутність порушень при проведенні виконавчих дій.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у стю 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною п.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2 порушує питання пропуску стягувачем строків на оскарження дій державного виконавця, наслідком чого є залишення скарги без розгляду. Тому питання додержання строків на оскарження дій виконавця підлягає вирішенню першочергово.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з положеннями ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1ст.28 цього Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже чинним законодавством визначений десятиденний строк з дня на подання скарги на дії виконавця, який починається від дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. При цьому, спеціальним законом визначений обов`язок виконавця направлення копій постанов учасникам виконавчого провадження саме засобами поштового зв`язку.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Саковича С.Ю. від 08 січня 2019 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з виконанням рішення згідно виконавчого документу /а.с.32,53/ .

Постановою начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Костенко Л.І. від 08 січня 2019 року, в порядку перевірки матеріалів виконавчого провадження ВП № 47013131, визнано дії державного виконавця Саковича С.Ю. при здійснені даного виконавчого провадження такими, що відповідають вимогам закону України «Про виконавче провадження» /а.с.29-30,55-56/.

Матеріали цивільної справи містять копію скарги ОСОБА_1 подану 21 грудня 2018 року начальнику Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, в якій вказується на обставини неповного виконання судового рішення та бездіяльність державного виконавця /а.с.24-28/.

В листі від 18 вересня 2020 року Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві в порядку відповіді на адвокатський запит представника стягувача - Василюка А.П., надав дані про всі проведені виконавчі дії, вказав про виконання рішення суду на суму 71937,00 грн; виконавчого збору 7193,70 грн; витрат на проведення виконавчих дій 150 грн, та про закінчення виконавчого провадження згідно з постановою від 08 січня 2019 року /а.с.8/. Цей лист отриманий представником стягувача 24 вересня 2020 року /а.с.9-10/.

Скарга, що становить предмет даного розгляду, була подана стягувачем засобами поштового зв`язку 05 жовтня 2020 року, про що свідчить відповідний штамп поштового відділення /а.с.15/.

При зверненні зі скаргою представник стягувача вказував на те, що копію постанови про закінчення виконавчого провадження, яку він оскаржує, було одержано поштою 24 вересня 2020 року після звернення адвоката з відповідним запитом.

Матеріали виконавчого провадження, оригінал якого оглянутий апеляційним судом, містять копію супровідного листа від 08 січня 2019 року, згідно з яким обом сторонам виконавчого провадження надсилається копія постанови державного виконавця від 08 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження, проте дані про надсилання та отримання цього відправлення, зокрема, стягувачем ОСОБА_1 ні матеріали виконавчого провадження, ні матеріали даної цивільної справи не містять.

Посилання боржника ОСОБА_2 на те, що стягувач ОСОБА_1 міг ознайомитись з ходом виконавчого провадження на електронному ресурсі не можуть бути прийняті до уваги суду, так як законодавством не встановлений такий обов`язок, натомість встановлений обов`язок виконавця направлення копій постанов учасникам виконавчого провадження саме засобами поштового зв`язку. До того ж, наявність даних у відкритому доступі на електронному ресурсі не дає можливості визначити конкретну дату початку перебігу процесуального строку.

Матеріали даної цивільної справи містять копію скарги ОСОБА_1 подану 21 грудня 2018 року начальнику Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, в якій вказується на обставини неповного виконання судового рішення та бездіяльність державного виконавця. Саме за результатами цього звернення начальником відділу було здійснено перевірку виконавчого провадження. Однак, дана скарга подана до прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, а її зміст свідчить про те, що стягувачем оскаржувалась бездіяльність виконавця, натомість в даному провадженні оскаржуються дії по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження. А отже вказане звернення не свідчить про те, що скаржнику було відомо про оскаржувані дії по закінченню виконавчого провадження до отримання ним копії відповідної постанови.

Посилання боржника ОСОБА_2 на інші звернення стягувача ОСОБА_1 до суду зі скаргами на дії виконавця також не можуть бути прийняті до уваги суду, так як зміст цих скарг, які були оглянуті в судовому засіданні апеляційного суду, свідчить про оскарження бездіяльності виконавця щодо відсутності подальшого стягнення заборгованості, а не про оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, як в даній справі.

Таким чином, отримавши копію постанови про закінчення виконавчого провадження 24 вересня 2020 року, за відсутності інших даних про її одержання, для стягувача строк на її оскарження розпочався з 25 вересня 2020 року і закінчився 04 жовтня 2020 року. Оскільки закінчення строку припало на вихідний день - неділя, то подання скарги на поштове відділення 05 жовтня 2020 року, слід вважати таким, що вчинено в межах визначеного законодавством строку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на те, що судом здійснено поновлення строку без відповідного клопотання не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, з огляду на те, що як встановлено вище, такий строк не був пропущений, а отже не підлягає поновленню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, тому його апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги стягувача ОСОБА_1 апеляційним судом на підставі матеріалів виконавчого провадження, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні, встановлено, що 13 червня 2013 року Солом`янським районним судом м. Києва на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року у справі № 2609/23087/12 був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за розпискою від 09 червня 2012 року у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) доларів США, що в еквіваленті становить 71937 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень /а.с.55/.

На підставі даного виконавчого листа ОСОБА_1 25 березня 2015 року звернувся до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження /а.с.56-57/.

Постановою головного державного виконавця Кравцової О.С. від 26 березня 2015 року відкрито виконавче провадження (ВП № 4713131) з примусового виконання виконавчого листа № 2609/23087/12 виданого Солом`янським районним судом м. Києва 13 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за розпискою від 09 червня 2012 року у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) доларів США, що в еквіваленті становить 71937 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень /а.с.58/.

В ході проведених держаним виконавцем виконавчих дій у боржника не виявлено нерухомого майна, виявлені доходи /а.с.60-63/. У зв`язку з цим постановою головного державного виконавця Кравцової О.С. від 21 квітня 2015 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 та постановлено проводити відрахування із усіх видів заробітку (доходу), що належать боржнику, після відрахування податків у розмірі 20 %, до погашення заборгованості /а.с.63/. Також постановою головного державного виконавця Кравцової О.С. від 24 квітня 2015 року накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 /а.с.66-68/.

Згідно зі звітом про здійснення відрахування та виплат, складеним Фінансовим управління Генерального штабу Збройних Сил України 08 грудня 2018 року, в порядку виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату Бринзака у ВП №47013131, в листопаді 2017 року здійснено відрахування в розмірі 3099,48 грн, в грудні 2017 року - 3099,48 грн, в січня 2018 року - 1987,2 грн, а всього 8186,16 грн /а.с.52/.

За даними ПАТ «КБ «ПриватБанк» на розрахунковий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 в період з 04 серпня 2015 року по 17 квітня 2018 року відбувалось зарахування коштів з призначенням платежів «на погашення заборгованості ОСОБА_2 на загальну суму 75512,35 грн /а.с.6-7/. В оригіналі виконавчого провадження також містяться копії всіх платіжних доручень про здійснення перерахування Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва на рахунок стягувача ОСОБА_1 коштів в порядку погашення заборгованості ОСОБА_2 , ці дані відповідають даним наведеним ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Постановою старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Саковича С.Ю. від 08 січня 2019 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з виконанням рішення згідно виконавчого документу /а.с.32,53/.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки і права виконавців. Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 39 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У ч. 3 ст. 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та № 373/2054/16-ц вказала на те, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

Такий висновок викладений Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 03 листопада 2021 року у справі №303/6057/17.

У Постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 1622/13706/2012 Перша судова палата Касаційного цивільного суду визнала доводи заявника про сплату боргу по кредиту у розмірі гривневого еквіваленту необґрунтованими, оскільки, зважаючи на те, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів того, що нею було погашено у повному обсязі заборгованість, яка стягується на підставі виконавчого листа відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. п.1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, з наведеного, слідує висновок, що державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист.

Тобто підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до положень п. 9 ч. п.1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є факт виконання рішення суду у повному обсязі та у спосіб, зазначений у відповідному виконавчому документі.

При цьому перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17.

З наведених обставин справи вбачається, що на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2609/23087/12 виданий Солом`янським районним судом м. Києва 13 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за розпискою від 09 червня 2012 року у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) доларів США, що в еквіваленті становить 71937 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень.

Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження державний виконавець Сакович С.Ю. виходив з того, що рішення виконано згідно виконавчого документу.

Однак, погодитись з таким висновком державного виконавця колегія суддів не вважає за можливе. Так, з виконавчого листа вбачається, що рішенням суду сума заборгованості визначена в іноземній валюті, а еквівалент у гривні лише зазначений. Тому зважаючи на те, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а сплата боргу у розмірі гривневого еквіваленту через 3-5 років після ухвалення рішення не вважається належним виконанням.

Таким чином, з урахуванням того, що божником ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів того, що ним було погашено у повному обсязі заборгованість, яка стягується на підставі виконавчого листа відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В порядку визначеному ч. 1 ст. 374 та ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з ч.2 ст. 451 ЦПК України У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У вимогах скарги ОСОБА_1 просив: визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№47013131 від 08 січня 2019 року; зобов`язати державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича відновити виконавче провадження ВП №47013131.

Разом з тим, зі скасуванням постанови про закінчення виконавчого провадження, дане провадження має тривати і його відновлення не потребується.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 частково, скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича С.Ю. щодо закінчення виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича про закінчення виконавчого провадження ВП№47013131 від 08 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 03 лютого 2022 року.