Справа № 559/849/21
Провадження № 2/559/69/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі - відповідача) на його користь борг за договорами позики: від 20.11.20018 - борг у розмірі 9765, 49 грн., проценти в сумі 40457, 03 грн., 3% річних у розмірі 711, 94 грн.; від 29.11.2018 - борг у розмірі 9765, 49 грн., проценти в сумі 39061, 96 грн., 3% річних у розмірі 704, 72 грн.та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 листопада 2018 року за усним договором позики від передав ОСОБА_2 у власність 350 (триста п`ятдесят) доларів США, а 29 листопада 2018 року за ще одним усним договором позики знову передав ОСОБА_2 у власність ще 350 (триста п`ятдесят) доларів США. При фактичному одержанні вказаних грошових сум відповідачем були надані розписки від 20.11.2018 та від 29.11.2018. Вказані розписки були власноруч заповнені відповідачем та підписані ним особисто.

Крім того, за кожним із договорів відповідач зобов`язався сплачувати йому щомісячно відсотки в розмірі 50 (п`ятдесят) доларів США за кожні 30 календарних днів до тих пір, поки він не погасить борг у повній мірі. Ці зобов`язання позичальника були зафіксовані у кожній наданій ним розписці.

Починаючи з дня першої позики (20.11.2018) і по даний час відповідач ще не сплачував відсотків та не повернув основних сум боргу за жодним із вказаних договорів позики. 4 березня 2021 року він звернувся до позичальника із письмовою вимогою про повернення боргу та відсотків за кожним із вищезгаданих договорів, позики. Від дня пред`явлення вимоги минуло більше, ніж відведені законом сім днів, однак своїх зобов`язань боржник так і не виконав, чим порушив узяті на себе зобов`язання. Просить стягнути зазначену вище суму боргу в судовому порядку.

Ухвалою суду від 14.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 , згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позову заяву не подав, заяв та клопотань від нього не надходило, заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подано. Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 13.08.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких умов, суд вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 350 доларів США, така ж сума грошей була передана позичальнику 29 листопада 2018 року. За кожним із договорів відповідач зобов`язався сплачувати позивачу щомісячно відсотки в розмірі 50 (п`ятдесят) доларів США за кожні 30 календарних днів до тих пір, поки він не погасить борг у повній мірі. На підтвердження вказаних обов`язань Відповідачем були надані розписки від 20.11.2018 та від 29.11.2018, які підписані ним особисто (а.с. 6, 7).

Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена.

Таким чином боргові розписки, написані ОСОБА_2 відповідають вимогам закону і породжують правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначає позивач, починаючи з дня першої позики (20.11.2018) і по даний час відповідач ще не сплачував відсотків та не повернув основних сум боргу за жодним із вказаних договорів позики. 4 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення боргу та відсотків за кожним із вищезгаданих договорів позики. Факт надсилання відповідачу письмової вимоги та отримання її відповідачем підтверджується поштовим чеком та повідомленням про вручення (а.с. 8, 9).

Проте, своїх зобов`язань боржник не виконав, чим порушив узяті на себе зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України (якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками). Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проценти за користування позикою підлягають стягненню за весь період користування грошовими коштами.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2018 року (справа № 686/21857/16-ц, провадження № 61-27509св18).

Позивач просить стягнути: за договором позики від 20.11.2018 - основний борг у розмірі 9765, 49 гривень, проценти у розмірі 40457,03 грн. та 3% річних у розмірі 711, 94 грн.; за договором позики від 29.11.2018 - основний борг у розмірі 9765, 49 гривень, проценти у розмірі 39061,96 грн. та 3% річних у розмірі 704, 72 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Суд приймає розрахунок позивача щодо 3% річних від простроченої суми заборгованості, а також розрахунок відсотків (а.с. 10, 11-12).

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20.11.2018 та 29.11.2018 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 700 доларів США та зобов`язався сплачувати щомісячно відсотки в розмірі 50 (п`ятдесят) доларів США за кожні 30 календарних днів до тих пір, поки не погасить борг у повній мірі. 4 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення боргу та відсотків за кожним із вищезгаданих договорів, позики. Проте взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, протиправно користується чужими коштами, тим самим порушує права позивача, а тому борг має бути стягнутий у судовому порядку.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1004, 67 грн. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Укоаїни серії НОМЕР_2 , виданий 01.04.1996 Дубенським РВ УМВС України в Рівненській області) про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договорами позики: 1) за договором позики від 20.11.20018 - борг у розмірі 9765 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень, 49 коп., проценти в сумі 40457 (сорок тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 03 коп., 3% річних у розмірі 711 (сімсот одинадцять) гривень 94 коп.; 2) за договором позики від 29.11.20018 - борг у розмірі 9765 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень, 49 коп., проценти в сумі 39061 (тридцять дев`ять тисяч шістдесят одна) гривня, 96 коп., 3% річних у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на судовий збір у розмірі 1004 (одна тисяча чотири) гривні 67 коп.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Ралець