Справа № 585/3604/21
Номер провадження 2/585/114/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянув справу № 585/3604/21, провадження № 2/585/114/22 у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Роменський завод Продтоварів».

Предмет позову: стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати .

Представник позивача: Мороз Леся Олексіївна, яка діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги серії ВМ №1020813 від 02.12.2021 та договору про надання правової допомоги від 01.12.2021.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Роменський завод продтоварів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Свій позов мотивує тим, що працював на посаді вантажника в ТОВ «Роменський завод Продтоварів з 17.08.2018. Наказом №73-К від 22.10.2021 його звільнено. Всупереч вимогам ст.ст. 115, 116 КЗпП України відповідач не виплатив йому нараховану заробітну плату, внаслідок чого він змушений звертатись до суду з позовом. Заборгованість по заробітній платі становить 43654 грн. У зв`язку із існуючим боргом по заробітній платі він змушений був звернутись за юридичною допомогою та, у зв`язку з цим, поніс витрати у розмірі 1984,80 грн., які також просить стягнути з відповідача.

У відзиві на позов відповідач позов визнав частково. Позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 43654 грн. просить задоволити, в іншій частині позову - відмовити. Вважає суму у відшкодування витрат на правничу допомогу необґрунтованою. Зазначає про необхідність вказівки у рішенні суд, у разі стягнення суми середнього заробітку, про утримання податків із цієї суми.

Представник позивача звернулась до суду з клопотанням про уточнення позову. З врахуванням наданої відповідачем довідки про заборгованість ТОВ «Роменський завод продтоварів» перед позивачем по заробітній платі, просить стягнути з товариства 47721,80 грн. боргу по зарплаті.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

06.12. 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.13).

Сторони до суду не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.28, 29).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що з 17.08.2018 позивач працював на посаді вантажника в ТОВ «Роменський завод продтоварів». 22.10.2021 звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 7).

Відповідно до розрахункових листів борг ТОВ «Роменський завод продтоварів» по заробітній платі перед позивачем становить 43654 грн. (а.с.8).

Згідно довідки №ЦО000000200 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 231,10 грн. (а.с.25).

З довідки ТОВ «РЗП» від 24.12.2021 вбачається, що розмір заборгованості товариства перед позивачем становить 47721,80 грн. (а.с.26).

З наведених доказів встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах і на час звільнення позивача з нею не проведений розрахунок.

Між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди, які регулюються Законом України «Про оплату праці», КЗпП України.

Норми права, застосовані судом.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нормами статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно імперативної норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Крім того, частинами 1, 2 статті 83 КЗпП України передбачено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Щодо вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у трудових відносинах і при звільненні позивача з ним не було проведено остаточний розрахунок, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Добровільно відповідач позивачу заробітну плату не виплатив, внаслідок чого існує заборгованість у розмірі 47721,80 грн. (а.с.26), яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Щодо утримання податку.

У відзиві на позов відповідач з посиланням на постанову Верховного Суду від 18.07.2018 по справі №359/10023/16-ц, вказує на те, що під час вирішення питання про призначення суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд має вказувати суму без врахування з неї податків і зборів. Сума, як компенсація моральної шкоди, включається до доходу працівника. Обов`язок із нарахування й утримання податку із суми такого доходу покладається на податкового агента, яким є особа, що відшкодовує моральну шкоду. У даному випадку з відшкодуванням моральної шкоди, податковим агентом стає роботодавець. Тобто сума моральної шкоди, підлягає оподаткування.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та про відшкодування моральної шкоди не заявляються, суд приходить до висновку про безпідставність заперечень відповідача щодо цього.

Щодо судових витрат.

Як убачається з матеріалів справи, представником позивача була адвокат Мороз Л.О., яка діяла на підставі ордеру серії ВМ №1020813 від 02.12.2021 та договору про надання правової допомоги від 01.12.2021 (6).

В позовній заяві зазначено про те, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач: витрати на правничу допомогу адвоката - 1984,80 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу додано квитанцію від 02.12.2021 про сплату ОСОБА_1 1984,80 грн. адвокату (а.с.10), розрахунок розміру цих витрат (а.с.9 зворот) та Акт приймання-передачі наданих послуг (а.с.9).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Ураховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ч.2 ст. 137, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з задоволенням позову підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідача саме у визначеному позивачем розмірі.

Підстав для їх зменшення суд не вбачає.

При цьому судом враховано дійсність цих судових витрат, а також їх необхідність та розумність, з урахуванням складності справи.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином необхідно допустити негайне виконання рішення суду щодо виплати позивачу заробітної плати, але не більше ніж за місяць.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод Продтоварів», про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, задовольнити .

Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод Продтоварів» () на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ): 47721 (сорок сім тисяч сімсот двадцять одну) грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі та 1984( одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп. витрат на правову допомогу.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо виплати ОСОБА_1 заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» () на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Роменський завод Продтоварів», юридична адреса: вул. Авіаційна, 39 оф. 17, місто Дніпро Дніпропетровська область, 49017, код ЄРДПОУ 42295910.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова