ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року

м. Чернівці

справа № 715/1708/21

провадження 22-ц/822/56/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2021 року, головуючий у першій інстанції Цуренко В.А.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у липні 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Зазначала, що шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області 24 квітня 2009 року актовим записом №24.

Дітей не має.

Посилалася на те, що сім`я розпалась внаслідок суперечок та непорозуміння, припинили подружніх стосунків протягом трьох місяців, встрачено почуття любові.

Просила розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області 24 квітня 2009 року актовим записом №24.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2021 року позов задоволено, шлюб, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області 24 квітня 2009 року актовим записом № 24, розірвано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2021 року скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції не вжито всіх належних заходів до примирення сторін, відхилено клопотання про повторне надання строку для примирення.

Судом першої інстанції не зазначено яким саме інтересам суперечить збереження шлюбу.

Вважає, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можливе примирення та збереження сім`ї.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.112 СК України та вважав, що наявні підстави для розірвання шлюбу.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно не проживають близько шести місяців, втрачено почуття любові та поваги, шлюб набув суто формального характеру, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області 24 квітня 2009 року актовим записом №24.

Дітей не має.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

На підставі частини третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36, статті 51СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України уп.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Установивши, що сім`я розпалась остаточн, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Установивши, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує формально, сторони припинили шлюбні відносини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 щодо направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Згідно частини 1 статті 27 ЦПК України за загальним правилом територіальної підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав визначення підсудності за вибором позивача.

Зокрема в силу ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 (а.с.8).

Оскільки зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 є смт. Глибока Чернівецького району Чернівецької області, справа підлягає розгляду Глибоцьким районним судом Чернівецької області.

Не можна погодитись з доводами ОСОБА_2 , на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо можливого примирення та збереження шлюбу.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПУ України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1, 2 статті 76 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У матеріалах справи відсутні докази досягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовленості про примирення та відновлення сімейних відносин.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про не вжиття судом першої інстанції заходів до примирення сторін та відхилення клопотання про повторне надання строку для примирення

Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 вересня 2021 року надано сторонам двомісячний строк для примирення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

У відповідності до вимог статті 111 СК України судом першої інстанції було вжито заходи щодо збереження шлюбу з наданням сторонам строку на примирення 2 місяці, після завершення якого встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені остаточно, подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим.

ОСОБА_1 заперечувала щодо повторного надання строку для примирення та наполягала на розірвані шлюбу, що підтверджується журналом судового засідання від 10 листопада 2021 року (а.с.31).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З огляду на наведене рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопад 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 12 січня 2022 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

І.Н. Лисак