ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2265/22 Справа № 202/2082/19 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Заворотньому К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюакціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни, акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності та відновлення права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, уточненим у ході розгляду справи, посилаючись на те, між ним та відповідачем внаслідок укладення кредитного та іпотечного договорів, виникли договірні відносини, за яким банк надав у платне користування споживчий кредит у розмірі 61 600 доларів США із майновим забезпеченням. В подальшому, на підставі відповідного застереження у договорі іпотеки та у зв`язку із порушенням умов кредитного договору, банк зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру.

Вважає, що проведення відповідних реєстраційних дій вчинено із порушенням ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» в частині належного повідомлення іпотекодавця про усунення порушень зобов`язання, вчинення відповідачами реєстраційних дій в порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вчинення відповідачами реєстраційних дій за відсутності оцінки предмета іпотеки, порушення державним реєстратором п. 1 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень

На підставі викладеного, просить визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора від 14 лютого 2019, скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та вилучити відповідні записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відновити право власності позивача на вказане вище майно, шляхом поновлення запису попереднього запису про реєстрацію права власності.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначена квартира є предметом іпотеки та постійним місцем проживання позивача, її загальна площа складає 55,2 кв. м, а тому підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що свідчить про безпідставність вчинених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. реєстраційних дій. Позивачу не було повідомлено про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку».

Не погодившись з рішення суду, АТ «Альфа-Банк»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на дані правовідносини не поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки стягнення на предмет іпотеки було звернуто в позасудовому порядку у відповідності до умов договору у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами у договорі іпотеки. Позивач був обізнаний про свої обов`язки та попереджений про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свої прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 2008 року позивач став власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв.м.

Того ж дня, між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено кредитний договір № 800004265 за умовами якого банк на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності має надати позивачу кредит у розмірі 61 600 доларів США з цільовим використанням часткова оплата вартості квартири, строком виконання до 11 червня 2023 року.

11 червня 2008 року, з метою забезпечення кредитного договору між позивачем та банком було укладено іпотечний договір № 800004265-И за змістом якого спірна квартира виступила відповідним забезпеченням (іпотечним майном).

Умовами іпотечного договору сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважатиметься відповідне застереження у цьому договорі.

Статтею 6 договору іпотеки сторони передбачили таке застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає право іпотекодержателю в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору та застереження може здійснюватись, в тому числі, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, яке переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана іпотекодержателем згідно зі ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Дане застереження є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки п. 6.3. договору.

17 жовтня 2018 року за вих. 146/18 банк на адресу позивача направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за яким банк, як кредитор повідомив та вимагав сплатити наявну заборгованість за договором та попередив про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в разі не погашення заборгованості.

На підтвердження направлення повідомлення про дострокове погашення заборгованості № 146/18 від 17 жовтня 2018 року, на адресу АДРЕСА_2 , банком надано повідомлення про вручення, за змістом якого поштова кореспонденція була направлена відправником ОСОБА_2 , підпис про вручення відсутній, наявна інформація про повернення поштового відправлення «за закінченням строку зберігання».

Згідно копії висновку про вартість майна, затвердженого 05 листопада 2018 року, директором ТОВ «Незалежна експертна компанія» Пронько О.С. вартість спірної квартири складає 810 507,00 грн. без ПДВ.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 157647264 від 26 лютого 2019 року квартира належить АТ «Альфа-Банк» на підставі іпотечного повідомлення про дострокове погашення заборгованості № 146/18 від 17 жовтня 2018 року за договором іпотеки № 800004265-И від 11 червня 2008 року. Державна реєстрація проведена державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В., номер запису про право власності 30299513, підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45533892 від 14 лютого 2019 року.

На підтвердження факту відсутності у позивача будь-якого іншого житлового майна останнім надано довідку № 183520234 від 03 жовтня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за змістом якої інформація про інші речові права на нерухоме майно за позивачем відсутня.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій/рішень, (далі - Закон) встановлено, що іпотека це - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ст. 12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 6 іпотечного договору.

Згідно умов іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважатиметься застереження, що міститься в умовах даного договору.

Положеннями частини 1 ст. 37 Закону встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оск

Зі змісту ч. 2 ст. 36 цього Закону вбачається, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень пп. 1 п. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій/рішень, протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

У розумінні ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до положень ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

З зазначеної норми вбачається, що іпотекодержатель при зверненні стягнення на предмет іпотеки мав визначити її вартість станом на дату набуття та обґрунтувати перед державним реєстратором наявний розмір заборгованості за кредитним договором з метою визначення різниці між вартістю предметом іпотеки та зобов`язаннями за кредитним договором для подальшого повернення її позивачу, як іпотекодавцю, враховуючи курс валют його коливання на ринку, що має вплив на вартість нерухомого майна.

Судом встановлено, що на підтвердження отримання позивачем письмової вимоги іпотекодержателя, банком було подано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, за змістом якого поштова кореспонденція була направлена на адресу позивача, проте підпис про вручення відсутній та наявна інформація про повернення поштового відправлення за закінченням строку зберігання.

Відповідно до положень п. 61 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Відповідно до постанови Верховного Суду України № 21-1458а16 від 11 квітня 2017 року завершення 30-денного строку з моменту отримання письмової вимоги, має бути підтверджено відповідними документами оформленими відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Таким чином, відповідна реєстрація речового права на кватиру мала місце лише за умов надання банком копії письмової вимоги про усунення порушень, направленої на адресу позивача, та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання ним письмової вимоги іпотекодержателя.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, правильно встановив порушення вимог договору та норм чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у зв`язку із чим, обґрунтовано захистив порушене право позивача щодо переходу права власності позивача на нерухоме майно до відповідача шляхом скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем АТ «Альфа-Банк», оскільки є установленим факт порушення порядку зверення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності.

Доводи апеляційної скарги щодо невірно обраного позивачем способу захисту не є обгрунтованими, оскільки починаючи з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення у цій справі, такого способу захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому доводи про належність застосування саме такого способу судового захисту, відхиляються. Обраний позивачем та застосований судом спосіб захисту відповідає вимогам закону та є ефективним.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди скаржника з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, в тому контексті, який на думку відповідача свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Проте такі доводи були предметом розгляду справи та спростовані судом на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів.

Аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова