ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4733/19
Провадження № 2/210/50/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 січня 2022 року м. Кривий Ріг
Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
20 серпня 2019 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в особі директора Правник О.П. звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості за Кредитним договором №1366-003/07Р від 06.12.2007 року у розмірі 326 616,96 грн. що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 168 844,93 грн., заборгованість за відсотками - 157 772,03 грн. та судовий збір у розмірі 4899,25 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що 22 квітня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №4946-005/08Р , за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 171 700 грн. для споживчих потреб. 31 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №1, відповідно до якого право грошової вимоги за укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 та всіма договорами забезпечення, перейшли до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідачів вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
01 серпня 2021 року у судді Хлистуненко О.В. закінчилися повноваження судді в межах п`ятирічного строку, призначеного відповідно до Указу Президента України від 01 серпня 2016 року за №321/2016.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2021 року цивільна справа була розподілена до розгляду судді Вікторович Н.Ю.
Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року прийняти до свого провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито у частині позовних вимог до ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
В ухвалі про відкриття провадження від 30 вересня 2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовим направленням, яке повернулось на адресу суду з відміткою «За закінченням строку зберігання». Відзиву на позовну заяву від ОСОБА_1 до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
22 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №4649-005/08Р. Пунктом 1.1 вказаного Договору встановлено, що Банк надає Позичальникові кредит в національній валюті на загальну суму 171 700 гривень для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договором страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.14 даного Договору. Кредит надається Позичальникові строком з 22 квітня 2008 року до 22 квітня 2033 року зі сплатою 14,99 % річних, що передбачено п. 1.2 Договору. (а.с. 4-7)
22 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» було укладено Договір поруки №4946-005/08Р. Пунктом 1.1 вказаного Договору встановлено, що Поручитель, у порядку та на умовах, передбаченим цим Договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_2 - Позичальника, за Кредитним договором №4946-005/08р від 22 квітня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 22 квітня 2033 року у розмірі 171 700,00 грн. та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А. та зареєстрований в реєстрі за №2382. (а.с. 9)
22 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» було укладено Договір іпотеки №4946/005/08р, пунктом 1.1 якого встановлено, що іпотекодавець, для забезпечення виконання в повному порядку своїх зобов`язань перед іпотекодержатилем за кредитним договором №4946/005/08р від 22 квітня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості, - основного зобов`язання, передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру номер АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А. та зареєстрований в реєстрі за №2368. (а.с. 10-14)
31 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №1, відповідно до якого право грошової вимоги за укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 та всіма договорами забезпечення, перейшли до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». (а.с. 37-76)
Питання щодо задоволення вимог кредитора у разі смерті боржника врегульоване ст. 1281ЦК України, відповідно до якої, кредитор, за певних умов, має право пред`явити вимоги до спадкоємців боржника, а не до померлої особи боржника.
Відповідно до статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.
Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Обставини, за яких припиняється порука, визначені статтею 559 ЦК України, відповідно до вимог частини 3 якої порука, зокрема, припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.
Аналогічне правило міститься також у ч. 1 ст. 523 ЦК - порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.
У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням, у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця (статті 1216, 1218 ЦК).
Обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора передбачений статтею 1282 ЦК України, згідно частини 1 якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
У п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцям.
Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо така умова міститься у договорі поруки.
Враховуючи зазначене, на поручителя у випадку смерті боржника може бути покладено відповідальність лише за таких умов: наявності у боржника правонаступника - спадкоємця, який прийняв спадщину; наявності спадкового майна; зафіксованої письмової згоди поручителя відповідати за нового боржника, у тому числі й у договорі поруки.
Отже, як вбачається з матеріалів справи внаслідок смерті позичальника ОСОБА_2 , обов`язок за кредитним договором щодо повернення грошових коштів перейшов, в силу вимог ст.1216, 1218 ЦК України до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора в порядку визначеному ст. 1282 ЦК України.
За змістом зазначених норм вбачається, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
На поручителів може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 червня 2015 року в справі № 6-206цс15 та відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 справа № 520/7281/15-ц.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином судом встановлено, що позивачем не доведено наявності у боржника правонаступника спадкоємця, який прийняв спадщину, на час звернення з позовом до суду, наявності спадкового майна, а також зафіксованої письмово згоди поручителя ОСОБА_1 відповідати за нового боржника.
З договору поруки, долученого до позовної заяви, вбачається, що в ньому відсутня умова щодо згоди поручителя відповідати за нового боржника.
За таких обставин, враховуючи те, що позичальник ОСОБА_2 помер, його цивільна правоздатність і дієздатність припинились ще 31 жовтня 2016 року, тобто майже за три роки до відкриття провадження у справі, у договорі поруки не зафіксовано згоди поручителя відповідати за нового боржника, та позивачем не доведено, що така згода поручителя зафіксована будь-яким іншим чином, в такому випадку на поручителя ОСОБА_1 не може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором після смерті позичальника.
Отже, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280-283, 354 ЦПК України, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н. Ю. Вікторович