Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1334/18 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 61 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

за участю секретаря Трикиши Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/1334/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом у якому просила визнати недійсним заповіт її померлого батька - ОСОБА_4 , складеного на ім`я ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Демчук С.П. 03.11.2017 року та зареєстрованого за реєстровим номером № 1184. Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 . Після смерті батька відкрилася спадщина на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

07.03.2018 року дружина спадкодавця ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Брох А.А. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя - квартири АДРЕСА_1 . В результаті звернення до приватного нотаріуса стало відомо, що ОСОБА_4 - 03.11.2017 року складено заповіт реєстраційний номер № 1184, відповідно до якого належну йому частку квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 . Вважає, що батько склав заповіт під впливом тяжкої хвороби, оскільки останні 4 роки свого життя тяжко хворів. Крім того, вказує, що з кінця 2016 року по 2017 рік померлий приймав наркотичні препарати, а саме « Налбуфін » та згодом і « Морфін ». Тому вважає, що її батько ОСОБА_4 на момент підписання заповіту - 03.11.2017 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.01.2021 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та помилково дійшов висновку про те, що висновок експертизи, а також пояснення експерта, спеціаліста не свідчать про категоричну або абсолютну нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними саме в момент підписання оспорюваного заповіту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за життя ОСОБА_4 був власником квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

03 листопада 2017 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповідав квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Демчук С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1184.

Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що заповіт зі слів ОСОБА_4 складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів ( комп`ютера) і підписано в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса, а другий викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів, видається заповідачу.

Також із змісту заповіту вбачається, що на заповіті зроблений власноручний запис ОСОБА_4 про те, що заповіт до підписання прочитаний вголос, підписаний власноручно заповідачем у присутності нотаріуса, в приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса о 13 год 30 хв.

Заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 подали ОСОБА_5 ( дружина), ОСОБА_1 ( донька), ОСОБА_3 (донька) та ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Відповідно до листа Комунальної установи «Обласний онкологічний диспансер» Житомирської обласної ради ОСОБА_4 перебував на обліку до обласного канцер - реєстру громадян з діагнозом С - 61х (код за МКХ-10) з 08.07.2015 року.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Позивач в позовній заяві зазначає, що заповіт є недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, оскільки на момент підписання заповіту 03.11.2017, ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч.1 ст.225 ЦК України).

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 105 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Ухвалою суду від 15.03.2019 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово - психіатричної експертизи від 03 вересня 2019 року № 137-2019 проведеної Житомирською обласною психіатричною лікарнею №1, ОСОБА_4 починаючи з 2015 року страждав на онкологічне захворювання, а саме рак простати з метастазами в кістки тазу, скелету та хребет. Внаслідок вказаної патології наросла інтоксикація, розвинувся виражений больовий синдром, ознаки глибокої астенії, які відповідають шифру F 06.6 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Ступінь вищевказаних ознак астенії, больового синдрому та інтоксикації у ОСОБА_4 на момент підписання заповіту на ім`я ОСОБА_2 - 03.11.2017 року, зареєстрованого за № 1184, була настільки виражена, що позбавляла його здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У висновку судово - психіатричної експертизи № 137 - 2019 зазначено, що з початку жовтня 2017 року стан здоров`я ОСОБА_4 різко погіршився і з 20.10.2017 року розцінювався як важкий, з цього часу лікарями вказувалось на інтоксикацію та больовий синдром, в зв`язку з чим були призначені знеболюючі засоби, в т.ч. пігулки морфіну по 10 мг. 4 рази на добу, який був виписаний в кількості 40 пігулок, тобто на 10 днів. Відомості про те, як він його в цей період отримував, і чи отримував він його в день підписання заповіту, в матеріалах провадження відсутні. Черговий раз морфін був призначений 22.11.2017 року, але рецепт на нього не виписувався. Останнім часом ОСОБА_4 знаходився в межах ліжка, у нього були виражені пролежні куприка, підвищена температура та ін. Відомості про те, чи отримував ОСОБА_4 морфін з 01.11.2017 по 202.11.2017 в медичній документації та в матеріалах справи відсутні.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15-ц).

Натомість, проведена в рамках даної справи експертиза не дає підстав вважати, що на момент складання заповіту ОСОБА_4 був абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Так, проведеною у справі судовою експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що ступінь вищевказаних ознак астенії, больового синдрому та інтоксикації у ОСОБА_4 на момент підписання заповіту на ім`я ОСОБА_2 - 03.11.2017 року, зареєстрованого за № 1184, була настільки виражена, що позбавляла його здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Вказаний висновок № 137 -2019 від 03 вересня 2019 року судово-психіатричної експертизи проведеної Житомирською обласною психіатричною лікарнею №1, не суперечить іншим наявним у справі доказам, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Крім того, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та призначено по справі комплексну посмертну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Житомирської психіатричної лікарні №1.

Проте, ухвала апеляційного суду була повернута без виконання, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не здійснила оплату за проведення експертизи. Окрім того, в судовому засіданні 11 січня 2022 року ОСОБА_1 відмовилася від клопотання про призначення по справі судової експертизи.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, оскільки останньою не надано належних доказів на підтвердження того, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 під час посвідчення заповіту від 03 листопада 2017 року на ім`я ОСОБА_2 не було вільним і не відповідало його волі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції врахував дані докази, та дав їм оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 11 січня 2022 року.

Головуючий

Судді