КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4494/21
Провадження № 2-н/488/4/22
УХВАЛА

Іменем України

11.01.2022 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут про видачу судового наказу на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2021 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут про видачу судового наказу на стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожитий природний газ у загальній сумі 18 176,78 грн, а також судових витрат.

26.11.2021 року визначено суддю для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618 ІV (у редакції Закону № 2147 VIII від 03.10.2017 року) та передано для вирішення питання про видачу судового наказу судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до частини 5 статті 165 ЦПК України в порядку досудової підготовки судом був надісланий запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, відповідь на який надійшла 10.01.2022 року.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу з таких підстав.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 165ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно з ч. 1ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із матеріалів заяви вбачається, що заявник просить видати судовий наказ на стягнення боргу за спожитий природний газ з ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 року до 01.10.2021 року в сумі 15 054,51 грн. - основного боргу, 2086,57 грн. - інфляційних втрат, 1035,70 грн. - 3% річних та суму судового збору в розмірі 227,00 грн.

Разом з тим, заяву про видачу судового наказу подано до Корабельного районного суду м. Миколаєва 26.11.2021 року, тобто поза межами строку позовної давності, передбаченого ч. 1 ст. 257 ЦК України.

Як зазначено у ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому судовий наказ подається з дотриманням вимог ст. 163 ЦПК України. Так, у відповідності до пунктів 2, 3, 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) заявника, ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Однак, вказані вимоги до змісту заяви про видачу судового наказу заявником не виконані.

Згідно пунктів 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Оглядом матеріалів, доданих до заяви про видачу судового наказу, не виявлено наявності договору, укладеного сторонами у встановленому законом порядку, а саме всіх його складових.

Доданий до заяви примірник типового договору про постачання природного газу побутовим споживачем, в якому не зазначений споживач, як сторона договору, та відсутній підпис останнього, не може вважатись копією договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, в розумінні п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

Відсутність такого договору унеможливлює видачу судового наказу, оскільки у зобов`язальних правовідносинах саме наявність договору вказує на безспірність заборгованості. Окрім того, підставою для відмови у видачі судового наказу за цією заявою також є недоведеність заявником факту приєднання споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Доводи заявника про те, що договір про постачання природного газу побутовим споживачам є договором приєднання побутового споживача до умов договору постачання, який не потребує двостороннього підписання письмової форми договору, на переконання суду, не заслуговують на увагу, з огляду на нижченаведене.

Згідно ст. 12 Закону України Про ринок природного газу постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповідно п. 1.3 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500 Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, Типовий договір постачання природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку до цього Договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Пунктом 4 розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 встановлено, що для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ.

Серед оглянутих матеріалів, які додані до заяви про видачу судового наказу, не встановлено наявність підписаної боржником заяви-приєднання. Доказів надсилання такої заяви боржнику, як споживачу природного газу, засобами ДППЗ Укрпошта чи в інший спосіб, суду не надано.

Крім того, доказів здійснення боржником оплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ заявником до заяви також не додано.

За сукупності вказаних обставин та наявності суперечностей, суд позбавлений можливості видати судовий наказ.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, суддя відмовляє у видачі судового наказу.

Зважаючи на вищенаведене, є всі підстави для відмови заявнику у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

Разом з тим, з метою недопущення порушення права заявника на судовий захист, шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості та судовий розгляд такої вимоги, заявнику слід роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом (розділ ІІ Наказне провадження), після усунення її недоліків.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, заявнику слід роз`яснити, що у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 163- 166, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут про видачу судового наказу на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її винесення.

Суддя Я.А. Чернявська