ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/278/21Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/103/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 305010100
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські Лінії" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2021 року (ухвалене суддею Мочальською В.М., повний текст якого складено 01 жовтня 2021 року) у цивільній справі № 601/278/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські Лінії", акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що ОСОБА_4 , (який на момент події працював водієм у ТзОВ Українські лінії) 16.12.2018 приблизно о 03 годині 20 хвилин, керуючи рейсовим автобусом «Київ-Вроцлав» марки «Neoplan N1122/3L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою сполученням Львів-Краківець у напрямку до м. Львова, в смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, неподалік будинку №28, що по вул. Яворівській, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2; 1.5; 1.10; (в частині значення термінів безпечна швидкість, небезпека для руху); Р.2 п.п.2.3 (підпункту д); Р.12 п.п.12.1; 12.4 Правил дорожнього руху, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував наявність несприятливих погодних умов у вигляді снігопаду, стан засніженого дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автобуса, не справився з керуванням та без причин технічного характеру, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль «Volvo 340», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 .. Такими своїми діями ОСОБА_4 створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між цими транспортними засобами та смерті пасажира автомобіля «Volvo» ОСОБА_6 ..

Яворівський районний суд Львівської області визнав винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

Трагічна смерть ОСОБА_6 насамперед вплинула на життя ОСОБА_1 , як матері померлого, ОСОБА_2 , як батька та ОСОБА_3 , як рідного брата померлого. Внаслідок втрати сина та брата вони перебувають у напруженому психологічному стані, адже думки про смерть ОСОБА_6 не залишають їх до теперішнього часу. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Втрата рідної людини призвела до душевного болю, який ніколи не припиниться.

Оскільки засуджений ОСОБА_4 під час ДТП керував транспортним засобом Neoplan N1122/3L, який належить відповідачу ТзОВ Українські Лінії, а також здійснював перевезення пасажирів як працівник, який здійснює трудову функцію водія ТзОВ Українські Лінії то завдану моральну шкоду просять стягнути з відповідача ТзОВ Українські Лінії на користь ОСОБА_1 - 500 000 гривень, на користь ОСОБА_2 - 500 000 гривень та на користь ОСОБА_3 - 250 000 гривень.

Крім того, відповідно до Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять стягнути з AT Страхова компанія Інго на їх користь моральну шкоду, заподіяну смертю сина ОСОБА_6 , по 11 169 грн кожному.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Українські лінії на користь ОСОБА_1 500 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 500 000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди, відповідач ТзОВ «Українські лінії» просив його скасувати, як незаконне і необґрунтоване та прийняти нове рішення яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 100000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд не навів мотивів, з яких він виходив, і не врахував принципи розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, судом не враховано факт того, що компанії перевізники протягом останніх років у зв`язку з пандемією коронавіросної хвороби перебувають у несприятливих умовах, втративши основну частину заробітку, пов`язану з перевезеннями пасажирів.

Зазначає, що у зв`язку з поганими погодними умовами та станом дорожнього покриття, автостанція не мала права випускати автобус в рейс.

Вказує про те, що судом не враховано практику Верховного Суду у аналогічних справах.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав опираючись на доводи викладені в ній.

Представник позивачів апеляційну скаргу заперечив з підстав зазначених у позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та рідним братом ОСОБА_3 ..

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26.07.2019 року у справі №460/563/19 встановлено, що ОСОБА_4 16.12.2018 року приблизно о 03 годині 20 хвилин, керуючи рейсовим автобусом Київ-Вроцлав марки Neoplan N1122/3L, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою сполученням Львів-Краківець у напрямку до м. Львова, в смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, неподалік будинку №28, що по вул. Яворівській, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2; 1.5; 1.10; (в частині значення термінів безпечна швидкість, небезпека для руху); Р.2 п.п.2.3 (підпункту д) Р.12 п.п.12.1; 12.4 Правил дорожнього руху, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував наявність несприятливих погодних умов у вигляді снігопаду, стан засніженого дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автобуса, не впорався з керуванням та без причин технічного характеру, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль Volvo 340, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між цими транспортними засобами». В результаті ДТП пасажир ОСОБА_6 отримав множинні тілесні ушкодження внаслідок яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26.07.2019 року Яворівський районний суд Львівської області визнав винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 26.07.2019 року у справі №460/563/19 після перегляду Львівським апеляційним судом в частині вирішених цивільних позовів скасовано, а в решті вирок залишений без змін. Вирок набрав законної сили.

ОСОБА_4 16.12.2018 року перебував у трудових правовідносинах з ТзОВ Українські лінії та на автобусі, належному товариству, здійснював рейс Вроцлав-Київ по маршруту Дніпро-Згожелець у складі екіпажу, що не заперечувалось і представником відповідача у судовому засіданні.

Згідно полісу №АМ2425471 станом на 16.12.2018 року автобус марки Neoplan N1122/3L, реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований в АТ СК Інго.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з ТзОВ Українські лінії моральної шкоди в розмірі по 500000 грн на користь позивачів, які є батьками загиблого ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача моральної шкоди сторонами спору не оскаржується, а оскаржується лише в частині її розміру, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Предметом позову є стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі сина та брата під час дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є водій, котрий на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТзОВ Українські лінії, яке є власником джерела підвищеної небезпеки, під час експлуатації якого настала смерть.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Положеннями статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Колегія суддів погоджується із висновками суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості. У зв`язку із цим враховуючи верховенство права, засади розумності і справедливості, обставини справи, колегія суддів вважає, що за конкретних обставин у даній справі цей розмір не може вважатися явно завищеним чи надмірним для відповідача, який, як убачається з матеріалів справи, здійснює діяльність з організації перевезень на професійній та постійній основі.

В той же час колегія суддів зазначає, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 84 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив з характеру душевних страждань позивачів, які втратили сина, істотності вимушених змін у їх житті, погіршення стану їх здоров`я із-за душевних переживань викликаних смертю близької людини, із ступеня вини водія, який скоїв тяжкий злочин, порушивши Правила дорожнього руху, та врахував при цьому вимоги розумності і справедливості.

Зважаючи на те, що моральна шкода пов`язана із втратою близької людини і, враховуючи її сутність, неможливо визначити точних критеріїв майнового виразу душевного болю позивачів у зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення заявленої до стягнення суми морального відшкодування і не вважає її завищеною та несправедливою.

Доводи апеляційної скарги, як вбачається з її змісту зводяться до незгоди із судовим рішенням лише в частині визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивачів розміру відшкодування моральної шкоди і переоцінки у зв`язку з цим доказів, які були досліджені судом першої інстанції та приєднані до матеріалів справи.

Посилання апелянта на судову практику Верховного Суду колегією суддів оцінюються критично, оскільки розмір моральної шкоди визначається судом у кожному конкретному випадку виходячи з матеріалів справи.

Крім того, під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справах на які посилається апелянт міститься різний предмет та підстави позовів, суди встановили різні фактичні обставини справи, у зв`язку з чим матеріально-правове регулювання спірних правовідносин є різним, а спірні правовідносини у цих справах не є подібними.

У поданій апеляційній скарзі відсутні посилання на обставини справи, які по різному трактуються судами у справах з аналогічними обставинами та правовідносинами, які б свідчили про те, що оскаржуване рішення суперечить принципу формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що у зв`язку з поганими погодними умовами та станом дорожнього покриття, автостанція не мала права випускати автобус в рейс, колегією суддів оцінюються критично, оскільки не знімають вини з водія автобуса, вина якого доведена в рамках кримінального провадження та відповідачем не доведено що ДТП сталося внаслідок непереборної сили.

Критичній оцінці підлягають і доводи апеляційної скарги про те, що компанії перевізники протягом останніх років у зв`язку з пандемією коронавіросної хвороби перебувають у несприятливих умовах, втративши основну частину заробітку, пов`язану з перевезеннями пасажирів, оскільки загальновідомим є факт того, що країни дотримуючись умов карантину відновили міжнародне сполучення.

Крім того, вказана обставина не є підставою для зменшення розміру моральної шкоди завданої позивачам внаслідок безповоротної втрати.

Аргументи наведені скаржником в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Отже, вирішуючи цей спір, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські Лінії" залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.