Дата документу 26.01.2022 Справа № 335/4150/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4150/21 Головуючий у 1 інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/807/173/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

за участі секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2021 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна, про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна, про визнання договорів недійсними.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначено, що предметом спору є визнання недійсними договорів купівлі-продажу щодо рухомого та нерухомого майна, внаслідок яких без її згоди як іншого з подружжя це майно вибуло із спільного володіння та користування подружжя, що, в свою чергу, позбавило позивача права розпорядження ним. Новий власник, яка є матір`ю її чоловіка ОСОБА_3 , має можливість розпорядитись цим майном на власний розсуд на користь третіх осіб до розгляду справи по суті, а постійне користування транспортними засобами може призвести до їх втрати, оскільки вони є джерелом підвищеної небезпеки.

Посилаючись на вказані обставини, просила накласти арешт на майно, власником якого є на теперішній час ОСОБА_4 , а саме, на транспортні засоби: легковий універсал - В VOLKSWAGEN CARAVELLE, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак), НОМЕР_2 (теперішній номерний знак); загальний вантажний пікап VOLKSWAGEN AMAROK, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (попередні номерні знаки), НОМЕР_5 (теперішній номерний знак); загальний легковий-загальний пасажирський В VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_6 (попередній номерний знак), НОМЕР_7 (теперішній номерний знак); легковий загальний пасажирський В FIAT DUCATO, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_8 (попередній номерний знак), НОМЕР_9 (теперішній номерний знак), а також заборонити власнику та третім особам користуватися цим майном, до вирішення спору по суті. Крім того, просила накласти арешт (заборону відчуження) на нежитлові приміщення: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) до вирішення позову в суді.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі .

Твердження в апеляційній скарзі пов`язані із тим, що ОСОБА_1 має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження нежитлових приміщень та транспортних засобів новим власником ОСОБА_4 , що, безумовно, ускладнить виконання можливого рішення суду про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Додатково наголошено на тому, що нею згоди на укладання вищевказаних договорів ОСОБА_3 не надавалося, оскільки укладання договорів відбувалося у період, коли сторони вже не проживали разом та не вели спільного господарства, та такі дії вчинені ним були задля уникнення поділу спільного майна подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, зокрема, вказує на безпідставність вимог апелянта та відсутність процесуальних порушень з боку суду першої інстанції. Вважає, що ухвала суду винесена із дотриманням процесуальних норм, в силу чого апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ящук О.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити її з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Железняк-Кранг І.В. у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила відмовити у її задоволенні, підтримавши викладену у відзиві позицію.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи. Судові повістки, направлені на адресу ОСОБА_4 рекомендованим листом, повернулись до апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 52, 5759).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової Оксани Сергіївни, яка є третьою особою у даній справі, 21 грудня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката Ящук О.В. та Железняк-Кранг І.В., кожна з яких підтримала свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із неспівмірності такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на автомобілі із забороною користування ними та накладення арешту на нерухоме майно із заявленими позивачем вимогами, оскільки вимоги заявлено немайнового характеру та їх можливе задоволення не призведе до набуття права на це майно позивачем. Також судом наголошено на тому, що позивачем не надано доказів на обґрунтування заяви про забезпечення позову, зокрема, тих обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Колегія суддів не погоджується повною мірою із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна, про визнання договорів недійсними.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову.

В порядку забезпечення позову позивач просила накласти арешт на майно, власником якого на теперішній час є ОСОБА_4 , а саме на транспортні засоби: легковий універсал - В VOLKSWAGEN CARAVELLE, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак), НОМЕР_2 (теперішній номерний знак); загальний вантажний пікап VOLKSWAGEN AMAROK, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (попередні номерні знаки), НОМЕР_5 (теперішній номерний знак); загальний легковий-загальний пасажирський В VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_6 (попередній номерний знак), НОМЕР_7 (теперішній номерний знак); легковий загальний пасажирський В FIAT DUCATO, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_8 (попередній номерний знак), НОМЕР_9 (теперішній номерний знак), а також заборонити власнику та третім особам користуватися цим майном, до вирішення спору по суті. Крім того, просила накласти арешт (заборону відчуження) на нежитлові приміщення: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) до вирішення позову в суді.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії (п.п. 1,2 частини першої статті 150 ЦПК України).

За приписами частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Разом з тим, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих передчасних дій із боку відповідача, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на об`єкти нерухомого майна та їх обтяження підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Апелянт посилається у скарзі на те, що наразі ОСОБА_1 не може використовувати жодний транспортний засіб, придбаний у шлюбі, за призначенням. Вважає, що постійне користування транспортними засобами ОСОБА_4 може призвести до їх втрати (знищення, зменшення їхньої вартості тощо), оскільки транспортний засіб сам по собі є джерелом підвищеної небезпеки та постійне їх використання призводить до фізичного зносу та втрати товарної вартості. Зазначила, що ОСОБА_4 може в будь-який час самостійно розпорядитися усім нерухомим та рухомим майном без отримання дозволу ОСОБА_1 , в силу чого вважає обґрунтованими припущення щодо ускладнення виконання судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Ящук О.В. зазначила, що на теперішній час вони оспорюють підписання позивачем згоди на відчуження майна, а також, що, незалежно від того, що їх вимоги носять немайновий характер, у випадку задоволення позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, позивач буде в подальшому ставити питання про його поділ: або в позасудовому, або в судовому порядку. Тобто наявні підстави для збереження цього майна від подальшого відчуження, що призведе до утруднення його поділу в майбутньому після вирішення спору у цій справі. Також вказує, що це майно є предметом договорів купівлі-продажу, що й свідчить про необхідність накладення на нього арешту.

Колегія зазначає, що, враховуючи, що у суді вирішується спір щодо визнання недій-

сними договорів щодо відчуження майна, що передбачає повернення майна у випадку задоволення позову продавцю, яким є чоловік позивача, яке позивач вважає спільним майном подружжя, то є необхідність для запобігання переходу права власності на це майно до інших осіб, тобто існує реальна можливість подальшої реалізації зазначеного рухомого і нерухомого майна ОСОБА_4 , що, у свою чергу, може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Незалежно від того, що вимога матеріального характеру щодо набуття майна у власність позивачем не заявлена, ОСОБА_1 має намір ділити зазначене майно з відповідачем як в судовому, так і в позасудовому порядку після визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Колегія суддів зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтовані тим, що задля збереження майна необхідно накласти арешт на оспорювані об`єкти нерухомості і рухомого майна.

В силу зазначеного, вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого і рухомого майна, належного ОСОБА_4 , будуть мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та не зумовлять фактичного вирішення спору по суті. Разом з тим, зазначені заходи не порушують будь-яких прав третіх осіб, а рівно і відповідачів.

Доводи апеляційної скарги, щодо необхідності заборони ОСОБА_4 користуватися транспортними засобами відхиляються судовою колегією з огляду на їх безпідставність. По-перше, заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та мають легітимну мету у вигляді забезпечення виконання рішення суду. По-друге, накладення арешту на майно не позбавляє можливості ОСОБА_4 користуватися ним.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить до висновку, що ефективним заходом забезпечення позову ОСОБА_1 при існуванні спірних правовідносин є накладення арешту на рухоме та нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2021 року про відмову у забезпеченні позову у цій справі скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі задовольнити частково.

Накласти арешт на наступне рухоме і нерухоме майно:

- нежитлове приміщення № 7 у будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- нежитлове приміщення АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01);

- транспортний засіб легковий універсал B VOLKSWAGEN CARAVELLE, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак), НОМЕР_2 (теперішній номерний знак);

- транспортний засіб вантажний пікап VOLKSWAGEN AMAROK, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_3 (попередній номерний знак), НОМЕР_4 (теперішній номерний знак);

- транспортний засіб загальний легковий загальний пасажирський В VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_6 (попередній номерний знак), НОМЕР_7 (теперішній номерний знак);

- транспортний засіб легковий загальний пасажирський В FIAT DUCATO, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_8 (попередній номерний знак), НОМЕР_9 (теперішній номерний знак).

В іншій частині заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Боржник: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 січня 2022 року

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова