справа № 489/4604/21 провадження №2/489/290/22
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

встановив:

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання, як непрацездатного батька, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і довічно.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є пенсіонером, який не може належним чином себе утримувати, у зв`язку з втратою працездатності та перебуванням на диспансерному обліку з діагнозом:ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня важкості ризик 3 СНо-1ст. Він систематично звертається до лікаря терапевта за станом здоров`я та потребує постійного підтримуючого лікування, систематично проходить дообстеження інструментальне та лабораторне, отримує електронні рецепти. Його дохід складає лише пенсія у розмірі 1769,00 грн. щомісячно, крім того, він отримує субсидію, інших джерел доходів не має. Позивач є батьком відповідача, яка є повнолітньою, якій він надавав допомогу та утримував її до досягнення нею повноліття. До того ж, 07.08.2013 подарував їй 1/5 часку належного йому будинку. На теперішній час його становище є вкрай нужденним, він проживає у маленькій хатинці, не має багатьох побутових приладів, які є засобами для організації його існування, потребує додаткових коштів на ліки, проте розмір його пенсії не дозволяє у повній мірі покривати затрати на лікування та базові потреби. Відповідач є працездатною та здоровою людиною, має можливість допомагати своєму непрацездатному батьку, який потрапив у скрутне становище, за такого, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.10.2021 витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії: актового запису про народження та про шлюб ОСОБА_2 .

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалась. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. Про належне повідомлення відповідача про розгляд справи по суті свідчить зворотне повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається зі змісту договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 07.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьким К.М., та копії актового запису про шлюб №462 від 20.10.2012, позивач є батьком ОСОБА_2 .

Позивач є пенсіонером і знаходиться на обліку в Інгульському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області, де отримує пенсію за віком, яка за період з 01.12.2020 по 31.05.2021 склала 10614,00 грн., що підтверджується довідкою про доходи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 3772 5272 3744 6711 від 13.05.2021.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №636/14-29-51-02 від 11.05.2021 за період з третього по четвертий квартал 2020 року позивач отримав 3133,86 грн. соціальних виплат з відповідних бюджетів.

Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» №51601-11 від 15.06.2011 позивач перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня важкості ризик 3, СНо-1ст. Він систематично звертається до лікаря терапевта за станом здоров`я та потребує постійного підтримуючого лікування, систематично проходить дообстеження інструментальне та лабораторне, отримує електронні рецепти.

Також судом встановлено, що згідно договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 07.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьким К.М., 07.08.2013 позивач подарував відповідачу 1/5 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруджень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішень необхідно зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Стаття 202 СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Натомість право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Згідно з чинним законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2021 року - 1769 грн., з 1 липня - 1854 грн., з 1 грудня - 1934 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Інгульському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію, яка в період з грудня 2020 року по червень 2021 року становила 1769,00 грн. щомісячно, що дорівнює розміру прожитковому мінімуму у вказаний період.

Співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має суттєве значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 210/2171/16-ц (провадження № 61-20845св18).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що доходу, який він отримує, не вистачає на його потреби, проте жодного доказу на підтвердження розміру його обов`язкових витрат, і того, що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб до суду не надав (чеки за ліки та продукти харчування, квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги тощо).

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що витрати позивача значно перевищують його дохід. Натомість, судом встановлено, що розмір його пенсії дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність та він отримує додаткові соціальні виплати.

Враховуючи, що позивач не навів доказів того, що він потребує додаткової матеріальної допомоги на підставі частини першої статті 202 СК України, вимоги щодо стягнення з відповідачів аліментів на його утримання задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 24.01.2022.

Суддя І.В.Коваленко