Провадження № 22-ц/801/203/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 рокуСправа № 127/34055/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.

секретар судового засідання Француз М. Г.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Люликом Романом Івановичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження, постановлену у складі судді Антонюк В. В., в м. Вінниця, дата складання повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення,-

в с т а н о в и в:

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА» про стягнення боргу за договором безпроцентної поворотної позики, у якому висувала вимогу: стягнути з ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА» на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за Договором безпроцентної поворотної позики № 1/10 від 15 жовтня 2015 року та додаткових угод до нього, в розмірі 1 788 842 грн 80 коп. та штраф у розмірі 444 710 грн 70 коп.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 14 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив що спірні правовідносини виникли між суб`єктом господарювання - ПрАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА» та фізичною особою акціонером ОСОБА_1 , а отже, враховуючи суб`єктний склад сторін спору та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі виник господарський спір, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому позов не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства,

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Люлика Р. І., подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що предметом спору у цій справі є вимога позивача до відповідача виконати своє зобов`язання, яке виникло в силу договору позики, яку вона подала як фізична особа, позивач не посилається на порушення її прав як засновника товариства чи будь-яких інших корпоративних прав, визначених установчими документами чи законом. Правовідносини, які склалися між сторонами мають цивільно-правовий характер, позовні вимоги обгрунтовано виключно положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини, договір безпроцентної поворотної позики № 1/10 від 15 жовтня 2015 року не впливає на корпоративні права позивач, відтак, вважає, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку від ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА» не надходив.

В судовому засіданні апеляційного учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм судових повісток.

19 січня 2022 року від ПрАТ «МКЗ «РЕГІНА» надійшли пояснення по справі з проханням відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Як зазначено в частині 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Отже, загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

В п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

З матеріалів справи встановлено наступне:

- Відповідно до положень договору про надання поворотної фінансової допомоги від 15 жовтня 2015 року: акціонер учасник ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА» - Продівус С. В. (Позикодавець) та - ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА» в особі Голови Правління Кагляка І. М., уклали цей договір про надання поворотної фінансової допомоги (а.с. 8 10).

Відповідно до п. 3.2. Договору, сума позики за Договором становить: 1 634250, 00 грн (зворот а.с.8).

Як вбачається із положень ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Вказане положення також закріплено в п. 1.1 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» № 4 від 25 лютого 2016 року.

Аналіз договору про надання поворотної фінансової допомоги дає підстави для висновку, що він укладався між юридичною особою (ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА») з однієї сторони та фізичною особою ( ОСОБА_1 ) з іншої сторони.

Разом з тим, укладення даного договору не призвело до зміни (збільшення чи зменшення) частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА».

Поворотна фінансова допомога надається на підставі договорів, що передбачають передачу підприємству у користування на певний строк суми грошових коштів без нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плату за користування такими грошовими коштами.

Операції з позики грошових коштів оформлюються згідно з вимогами статті 1046 «Договір позики» глави 71 Цивільного кодексу України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. З моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається укладеним.

Відповідно пункту 2.1 цього договору засновник надає підприємству поворотну фінансову допомогу, а підприємство зобов`язується повернути надані грошові кошти за вимогою Позикодавця у визначений цим Договором строк.

Додатковою угодою № 2 від 09 жовтня 2018 року до договору безпроцентної поворотної позики № 1/10: п. 5.2 Розділу 5 Договору викладено в такій редакції: «Строк повернення позики визначений моментом пред`явлення письмової вимоги про повернення позики, але не пізніше 08.10.2020 року (а. с. 12).

Зміст указаного договору дає підстави для висновку про те, що його укладення не призвело до зміни (збільшення чи зменшення) частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА», тобто укладення такого договору не вплинуло на корпоративні права позивачки, а лише свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо позики грошових коштів.

Позивачка, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, не посилається на порушення її прав як засновника/учасника товариства та будь-яких інших її корпоративних прав, визначених установчими документами чи законом, а вказує лише на неналежне виконання відповідачем свого договірного зобов`язання (повернути позику), тобто зобов`язання, що виникло на підставі цивільно-правової угоди.

В контексті наведеного слід зауважити, що предметом спору є вимога позивачки до відповідача виконати своє зобов`язання, яке виникло на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги щодо повернення отриманих коштів, її позовні вимоги обґрунтовано виключно положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини позики.

Отже, оскільки договір про надання поворотної фінансової допомоги від 15 жовтня 2015 року не впливає на корпоративні права ОСОБА_1 , то цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, в якій були встановлені подібні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, враховуючи той факт, що договір про надання поворотної фінансової допомоги від 15 жовтня 2015 року, який укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «РЕГІНА» було укладено між юридичною особою та фізичною особою як такий, що не витікає із корпоративних прав ОСОБА_1 , то даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого Господарського суду України від 09 листопада 2011 року у справі №2/122, з якої вбачається, що оскільки предметом спору є вимога позивача до відповідача виконати своє зобов`язання, яке виникло в силу договорів позики (зворотня безвідсоткова фінансова допомога) щодо повернення отриманої позики, а позовні вимоги обґрунтовані виключно положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини з позики, то вказаний спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дав неправильну оцінку наявним у ній доказам, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку із тим, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду, у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України, скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Люликом Романом Івановичем, задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк