ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2022 року

м.Харків

справа № 638/7971/21

провадження № 22-ц/818/1248/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року, постановлене у порядку спрощеного позовного провадження під головуванням судді Поволяєвої О.В. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат на загальну суму 6 173,57 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення йому судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а також змінити рішення про сплату судового збору в сумі 908 грн.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; ОСОБА_1 зазначає, що з 01.09.2018 року відповідачка користується послугами лічильника тепла на під`їзді у будинку АДРЕСА_1 без достатніх правових підстав та за його рахунок, оскільки відокремити квартиру АДРЕСА_2 вказаного будинку від лічильника тепла в багатоповерхових будинках технічно неможливо. Позивач вказує, що він сплатив частку коштів у розмірі 70 грн. на проведення держперевірки та повністю сплатив кошти у розмірі 3 360 грн. для введення до подальшої експлуатації комерційний лічильник тепла другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 . Натомість ОСОБА_2 належним чином не виконала свої зобов`язання. Тому, на думку позивача, наявні підстави для стягнення з відповідачки на його користь грошові кошти у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України, а також за неналежне виконання зобов`язань, наявні підстави для стягнення грошових коштів згідно ст. 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в тому числі, просив скасувати ухвалу суду від 03 вересня 2021 року про відмову у поверненні судового збору, яка відповідно до вимог ст. 353 ЦПК України, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, заперечення на вказану враховуються при розгляді апеляційної скарги на рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів безпідставного набуття відповідачкою майна саме за рахунок позивача; позовні вимоги є безпідставними. З урахуванням того, що позовна заява була подана до встановлення позивачу інвалідності, відсутні підстави для повернення йому судового збору у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір».

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачка ОСОБА_2 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_4 (а.с.53).

Загальними зборами мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 прийнято рішення про встановлення лічильника теплової енергії на другому під`їзді будинку.

З відповіді КП «Харківські теплові мережі» від 05 липня 2016 року убачається, що загальний прилад обліку теплової енергії, тип ТЕРМ-02, встановлений та опломбований 20.10.2001 року на житловому будинку АДРЕСА_1 з першого по сьомий під`їзд, та знаходиться на балансі ЖК «Разеда-6». Нарахування за послуги централізованого опалення мешканцям другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 проводяться за показаннями приладу обліку теплової енергії, встановленого та опломбованого 02.12.2010 року. Вузол обліку теплової енергії знаходиться на балансі споживачів другого під`їзду (а.с.15).

На підставі рішення зборів мешканців другого під`їзду будинку від 21 липня 2018 року було прийнято рішення про обов`язкове проведення другої чергової державної повірки лічильника обліку тепла з дольовою участю кожної квартири в розмірі 70 грн. (відповідальний ОСОБА_1 ).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що у 2010 році при встановленні лічильника тепла на тепловому вузлі другого під`їзду відповідачка сплатила свою частку коштів за вказаний лічильник, та стала його співвласником. Згідно рішення загальних зборів від 25.07.2014 року було прийнято рішення про обов`язкове проведення чергової державної перевірки лічильника тепла з обов`язковою участю всіх квартир та рівним розподілом сум по квартирам. Проте ОСОБА_2 не прийняла участь в проведенні чергової державної перевірки лічильника тепла на під`їзді. Крім того на підставі рішення зборів мешканців другого під`їзду будинку від 21 липня 2018 року також було прийнято рішення про обов`язкове проведення другої чергової державної повірки лічильника обліку тепла з дольовою участю кожної квартири в розмірі 70 грн. У вказаній черговій перевірці лічильника відповідачка також участі не брала. ОСОБА_1 вказує, що він (як відповідальна особа за проектні, узгоджувальні, монтажні роботи, а також за збір коштів для цих робіт) повністю виконав свої обов`язки; крім того, сплатив кошти на проведення другої держперевірки лічильника тепла у 2018 році за відповідачку. Вважає, що наразі він має право на частку в розмірі 42,22% від загальної суми, заощадженої мешканцями другого під`їзду, за рахунок експлуатації лічильника тепла на під`їзді. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 6 173,57 грн., з яких:

- 70 грн. - заборгованості за державну повірку лічильника обліку тепла;

-5 331,85 грн. кошти від ефективності лічильника тепла;

-13,79 грн. інфляційні витрати від основної заборгованості;

-5,60 грн. 3% річних від основної заборгованості;

-479,01 грн. інфляційні витрати від частки збережених грошей;

-223,32 грн. 3% річних від частки збережених грошей,

-50 грн. банківський збір.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи,

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Отже, в даному випадку обов`язок відшкодувати доходи, які особа одержала або могла одержати від використання майна, набутого без достатньої правової підстави, виникає у такої особи з акту цивільного законодавства, а саме ч. 1 ст. 1214 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту сплати позивачем саме за відповідача коштів, за стягненням яких він звернувся до суду.

Також відсутні і підстави для стягнення на користь позивача коштів від ефективності лічильника тепла, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Даних про наявність будь-яких зобов`язань відповідача особисто перед позивачем щодо сплати за лічильник або його перевірки матеріали справи не містять.

Відсутні докази безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в тому числі, просив скасувати ухвалу суду від 03 вересня 2021 року про відмову у поверненні судового збору, яка відповідно до вимог ст. 353 ЦПК України, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, заперечення на вказану враховуються при розгляді апеляційної скарги на рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року також постановлена судом у відповідності до вимог закону; відсутні підстави для повернення позивачу судового збору, сплаченого ним при подачі позову. ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору у відповідності до вимог закону саме з 29 червня 2021 року. Натомість позовна заява ним подана 27 травня 2021 року, тобто до отримання ним другої групи інвалідності.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова