Справа № 541/3126/21
Провадження № 2-з/541/4/2022
У Х В А Л А

19 січня 2022 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта Прихоролля" про визнання недійсною додаткової угоди та повернення частини земельної ділянки,

третя особа: ОСОБА_2 ,-

установив:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта Прихоролля" про визнання недійсною додаткової угоди та повернення частини земельної ділянки, третя особа: ОСОБА_2 .

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом встановлення відповідачу заборони після збору урожаю 2021 року, проводити будь-які дії пов`язані з обробітком та засіванням Ѕ частини належної позивачу земельної ділянки площею 5,0570 га кадастровий номер :00:004:0094 розташовану на території колишньої Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

На підставі ч. 2 ст. ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Стаття 152 ЦПК України допускає звернення із заявою про забезпечення позову після відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Предметом спору виступають речові права на земельну ділянку :00:004:0094, які виникли на підставі Додаткової угоди № 1 до Договору оренди № 417 від 08.05.2014 року. Позивач оспорює перехід права користування до відповідача, шляхом звернення позову звернення позову про визнання відповідної угоди недійсною та додатково прохає суд повернути йому належну йому частину земельної ділянки.

Оцінюючи матеріали справи та доводи заявника суд зауважує наступне.

Правовий режим спірного майна являє собою спільну часткову власність.

Тобто, позивач не являється одноособовим власником земельної ділянки.

Належна йому частина спірної земельної ділянки в натурі не виділена її межі не встановлені.

Таким чином, на переконання суду, захід забезпечення про який позивач прохає не здатний досягти мету заходу забезпечення. Фактично, висновок про належність позивачу конкретної земельної ділянки (як 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим № :00:004:0094) базується лише на припущені. Отже вжиття таких заходів забезпечення можуть стосуватися і тієї частини ділянки, щодо якої спір не заявлено.

За таких обставин, суд не вважає вказаний захід забезпечення пропорціним та адекватним.

Додатково суд враховує і те, що позивач звертаючись до суду з такою заявою, диспозитивно розпорядившись своїми правами, не пропонує конкретних заходів зустрічного забезпечення. Суд наголошує, що наявність спору відносно земельної ділянки та угоди, укладеної відносно неї, не призводить до автоматичного припинення цивільних прав та обов`язків, між сторонами вказаних правовідносин.

У справі оспорюється угода на підставі якої на умовах оплатності відповідач отримав земельну ділянку у строкове користування.

Таким чином, навіть в період розгляду справи позивач отримує за оспорюваною угодою (або має право на її отримання) орендну плату, однак прохає, на період розгляду спору, позбавити відповідача його частини прав по договору, зокрема на користування земельною ділянкою, що фактично тотожне задоволенню заявлених позовних вимог.

Отже, заходи забезпечення, які позивач прохає вжити, є втручанням у цивільні правовідносини, так як порушують розумний баланс у правовідносинах, адже не враховують інтереси всіх їх учасників.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що на даний момент підстави для вжиття заходів забезпечення відсутні.

Керуючись ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухали направити учасникам судового розгляду - для відому.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. А. Городівський