Провадження № 2/521/861/22
05 січня 2022 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання - Шлапак А.О.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна.
В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 01.03.2006 року Першим ДВС у Малиновському району було винесено постанову, якою накладено арешт на 59/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вказав позивач, померла ОСОБА_2 залишила заповіт, яким заповіла 59/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу - ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що звернувшись до нотаріуса з метою отримання спадщини, нотаріусом йому було повідомлено про наявність арешту на спадкове майно померлої.
Також, позивач стверджує, що він звертався до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, але йому було повідомлено, що виконавче провадження було знищено, рекомендовано звернутися до суду.
Враховуючи викладене, позивач вказав, що наявність арешту, унеможливлює йому повноцінно реалізувати свої спадкові права, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом.
Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а. с. 24).
Представник відповідача - Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 18, 23). Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи, а також відзиву на позову до суду не надійшло.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 10.03.2006 року Сьомою Одеською державною нотаріально конторою було зареєстровано арешт на нерухоме майно - 59/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови Першого ДВС у Малиновському районі м. Одеси серії АА № 487545, від 01.03.2006 року. Власник - ОСОБА_2 (а. с. 9).
Зі змісту заповіту, посвідченого державним нотаріусом Шевиріною А.О., від 27.03.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1141, вбачається, що гр. ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 належну їй частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 8).
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як зазначено в Постанові ВСУ, від 16.11.2016 року, у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, враховуючи те, що наявність арешту, накладеного Постановою Першого ДВС у Малиновському районі м. Одеси АА № 487545, від 01.03.2006 року, унеможливлює спадкоємцю за заповітом - ОСОБА_1 реалізувати свої спадкові права, а тому суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач доводить свої вимоги про зняття арешту з майна знайшли підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 321, 391, 1218 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна, задовольнити.
Зняти арешт з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: з 59/100 частини домоволодіння, що належало померлій ОСОБА_2 , накладений постановою Першого ДВС у Малиновському районі м. Одеси АА № 487545, від 01.03.2006 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук