Провадження № 22-ц/812/159/22 Головуючий суду першої інстанції Мельничук О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Миколаїв Справа № 484/3399/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Бондаренко Т.З., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

його представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мельничука О.В., в залі судового засідання в м. Первомайськ, повний текст якого складений 11 жовтня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2016 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з пізніше уточненим позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Доводи позову обґрунтовано тим, що сторони з 04 червня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2016 року.

В період перебування сторін у шлюбі, відповідачем на своє ім`я у ПАТ КБ «ПриватБанк» були відкриті банківські рахунки, на які подружжям були внесені грошові кошти в загальному розмірі 3 000 дол. США, що еквівалентно 76 689,78 грн. Оскільки грошові кошти, які внесені на депозитні рахунки, є спільним майном подружжя, то в силу статті 60 СК України йому належить Ѕ частка спірних коштів, яка складає 38 344,50 грн.

На даний час йому стало відомо, що відповідач зняла кошти з зазначених рахунків та розпорядилась ними на власний розсуд без його згоди, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом, в якому після уточнення вимог, просив: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти, що були розміщені ОСОБА_3 на рахунках:

картці Універсальна Голд № НОМЕР_1 ;

картці для виплат Голд № НОМЕР_2 ;

бонусний договір № НОМЕР_3 ;

картці для виплат Голд № НОМЕР_4 ;

картці для виплат НОМЕР_5 ;

«Стандарт» на 1 міс. рахунок № НОМЕР_6 ;

«Стандарт» строковий на 3 місяця рахунок № НОМЕР_7 ;

«Стандарт» строковий на 3 місяця рахунок № НОМЕР_8 ;

«Стандарт» на 1 міс. рахунок № НОМЕР_9 у АТ КБ «ПриватБанк»,

відкритих на ім`я відповідача, визнавши за ним право власності на 1/2 частку зазначених грошових коштів та стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 73 933,36 грн, в порядку поділу майна подружжя та судові витрати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2021 року позовні вимоги задоволені повністю. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові кошти, що були розміщені ОСОБА_3 на рахунках:

картці Універсальна Голд № НОМЕР_1 ;

картці для виплат Голд № НОМЕР_2 ;

бонусний договір № НОМЕР_3 ;

картці для виплат Голд № НОМЕР_4 ;

картці для виплат НОМЕР_5 ;

«Стандарт» на 1 міс. рахунок № НОМЕР_6 ;

«Стандарт» строковий на 3 місяця рахунок № НОМЕР_7 ;

«Стандарт» строковий на 3 місяця рахунок № НОМЕР_8 ;

«Стандарт» на 1 міс. рахунок № НОМЕР_9 у АТ КБ «ПриватБанк»,

відкритих на її ім`я. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку зазначених грошових коштів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 73 933,36 грн в порядку поділу майна подружжя, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що станом на дату припинення між сторонами шлюбних відносин (25 грудня 2015 року), залишок коштів на рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_3 становив в гривнях 147 867,21 грн та в силу норм статей 60, 70 СК України та статті 368 ЦК України, позивачу належить 1/2 частка спірних коштів.

Оскільки після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач зняла спірні кошти з рахунків без відома колишнього чоловіка та розпорядилася ними на власний розсуд, то з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 1/2 частка цих коштів.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вона не згодна з висновком місцевого суду про те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися 25 грудня 2015 року. На момент зняття грошових коштів з банківських рахунків сторони знаходились у шлюбі і використовували дані кошти за спільною згодою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла представник ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Доводи відзиву обґрунтовано тим, що висновок суду про припинення шлюбних стосунків сторонами 25 грудня 2015 року зроблено на підставі доводів сторони позивача, які повністю узгоджуються та підтверджуються рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2016 року у справі про розірвання шлюбу між сторонами. Зі змісту якого чітко слідує, що 25 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Доводи скарги про те, що шлюб між сторонами розірвано 31 травня 2016 року, а тому, на момент зняття грошових коштів, сторони перебували у шлюбі та використовували їх за спільною згодою не відповідають фактичним обставинам та спростовуються обставинами, викладеними в рішенні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2016 року та в ухвалі Апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2016 року у справі № 484/721/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, де сама позивач звертаючись у березні 2015 року з первісним позовом по зазначеній справі, в обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що на момент звернення до суду сімейні відносини між нею та ОСОБА_1 були припинені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду першої інстанції певною мірою __ відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис № 120.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано за позовом ОСОБА_1 , поданим 24 грудня 2015 року.

Рішенням того ж суду від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2016 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, з яким вона звернулася до суду 01 березня 2015 року, задоволено. Здійснено поділ спільного рухомого та нерухомого майна подружжя.

За час спільного проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сторонами було зроблені вклади на рахунки у банку, які відкриті на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

У статті 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

У частині 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Як встановлено судом станом на дату припинення між сторонами шлюбних відносин (25 грудня 2015 року), залишок коштів на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , становив в гривнях 147 867,21 грн.

Врахувавши презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, суд правильно виходив з того, що грошові кошти, набуті сторонами за час шлюбу належать їм на праві спільної сумісної власності.

Водночас за наданими банківською установою доказами встановлено, що після зазначеної дати фактичного припинення шлюбних відносин відповідач зняла спірні кошти з рахунків без відома колишнього чоловіка та розпорядилася ними на власний розсуд, а тому з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1/2 частка цих коштів.

Оцінивши надані сторонами докази суд дійшов правильного висновку, що відповідач не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на грошові вклади у розмірі 147 867,21 грн, а також доводів позивача щодо використання знятого ним грошового вкладу (депозиту) не в інтересах сім`ї.

Аргументи апеляційної скарги про те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися пізніше 25 грудня 2015 року, а на час зняття грошових коштів з банківських рахунків сторони знаходились у шлюбі і використовували дані кошти за спільною згодою, є неприйнятними, оскільки суд першої інстанції при визначені дати припинення шлюбних стосунків 25 грудня 2015 року виходив з наступної дати звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеною датою, оскільки відповідач не надала ні суду першої інстанції, ні в апеляційному суді, будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про іншу дату фактичного припинення шлюбних відносин.

Більш того, з рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, де сама ОСОБА_3 , звертаючись до суду у березні 2015 року з таким позовом зазначила, що на момент звернення до суду шлюбні відносини сторін припинені, проте справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач зазначених обставин не заперечувала, пояснивши, що звертаючись до суду з позовом про поділ майна у березні 2015 року перебувала в емоційному стані та у такий спосіб намагалася зберегти свій шлюб.

Отже доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки скаржником обставин справи на свою користь.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.З. Бондаренко

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 11 січня 2022 року.