ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 642/1805/21

провадження № 22-ц/818/1268/22

27 січня 2022 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 , Прядки Віталія Олексійовича представників Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2021 року в складі судді Пашнєва В.Г.,

у с т а н о в и в:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця) про стягнення витрат на оплату спеціального транспортного засобу.

Позовна заява мотивована тим, що він є особою з інвалідністю другої групи зі 100% втратою професійної працездатності безстроково, причиною якої стала травма, отримана ним з вини Куп`янської дирекції залізничних перевезень, яка на даний час є підрозділом Державного підприємства «Південна залізниця».

На підставі рішень Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2003 року та від 23 вересня 2003 року він 13 січня 2004 року отримав автомобіль.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року, його позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Українська залізниця»), правонаступником якого є відповідач, витрати на оплату спеціального транспортного засобу, а саме: вартість автомобіля «ЗАЗ Сенс TF698K-20» у розмірі 143 000,00 грн шляхом перерахування коштів виконавцю Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-Авто» (далі ТОВ «Запоріжжя-Авто») із зазначенням виду платежу: «оплата за автомобіль ОСОБА_1 »; - виробничі витрати з переобладнання автомобіля «ЗАЗ Сенс TF698K-20» на «ЗАЗ Сенс TF698K-L1» (автомобіль із ручним керуванням на дві руки і одну ногу) у розмірі 5 239,06 грн шляхом перерахування коштів виконавцю Публічному акціонерному товариству «Запорізький автомобілебудівельний завод» (далі ТОВ «ЗАЗ») із зазначенням виду платежу: «оплата за переобладнання автомобіля для ОСОБА_1 ».

Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік і стягнуто на користь ОСОБА_1 недоплачену частину компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік у сумі 66,78 грн. Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» проводити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля у розмірі 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, при кожному збільшенні прожиткового мінімуму, починаючи з 01 січня 2015 року.

Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» виплачувати ОСОБА_1 грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року скасовано. Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 вересня 2016 року залишено в силі.

30 березня 2018 року він придбав транспортний засіб за власний кошт, переобладнав його на Приватному акціонерному товаристві «Харків-Авто» (далі ПрАТ «Харків-Авто») на автомобіль з ручним керуванням та зареєстрував в органах ДАЇ УМВС України.

Відповідно до рахунку-фактури від 30 березня 2018 року № 414315-Y05757/1 вартість автомобіля становить 210 000,00 грн, яку він сплатив ПрАТ «Харків-Авто» з урахуванням збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5 250,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь витрати на оплату спеціального транспортного засобу в розмірі 67 000,00 грн (210 000,00 грн 143 000,00 грн) та витрати на оплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5 250,00 грн шляхом перерахування на його картковий рахунок у банку.

22 квітня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представники АТ «Українська залізниця» подали відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року, було ухвалено 08 вересня 2016 року, а автомобіль придбано позивачем в 2018 році, отже відсутня обов`язкова умова, а саме попередня оплата вартості автомобіля в розумінні частини першої статті 693 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якою встановлено обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем. Тому підстави для стягнення різниці між вартістю придбаного позивачем автомобіля та стягненою за рішенням суду сумою відсутні. Крім того, позов не містить обґрунтувань щодо заміни попереднього автомобіля, а також не надано доказів на підтвердження факту непридатності до експлуатації попереднього автомобіля.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату спеціального транспортного засобу в розмірі 67 000,00 грн та на оплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5 250,00 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк» із зазначенням виду платежу: «поповнення рахунку ОСОБА_1 ». Вирішено питання про стягнення судового збору.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової плати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц (провадження № 61-30575св18), згідно з якою шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Оскільки інвалідність ОСОБА_1 викликана каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, володільцем якого є відповідач, суд першої інстанції вважав, що відповідно до частини другої статті 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплати спеціальних транспортних засобів тощо).

11 жовтня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 представники АТ «Українська залізниця» подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необхідною умовою відшкодування витрат на оплату спеціальних транспортних засобів є те, що вони мають бути пов`язаними саме з ушкодженням здоров`я. Однак сплата пенсійного збору не входить до витрат, які пов`язані саме з ушкодженням здоров`я позивача.

Зазначають, що в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року, не надано оцінки обставинам непридатності до експлуатації попереднього автомобіля, отже ці рішення не мають преюдиційного значення для даної справи.

Крім того, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року, залишене без змін постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року, ухвалено за наслідками розгляду позову ОСОБА_1 щодо попередньої оплати витрат на придбання автомобіля у зв`язку зі сплином строку використання попереднього автомобіля. Отже висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення різниці між фактично понесеними витратами та сумою, стягнутою на підставі рішення суду є помилковим.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 31 січня 1970 року комісією ЛТЕК Комінтернівського району міста Харкова ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю другої групи з 100% втратою професійної працездатності безстроково.

Рішенням народного суду Комінтернівського району міста Харкова від 31 березня 1980 року встановлено вину відповідача - Куп`янського відділення Південної залізничної дороги, як володільця джерела підвищеної небезпеки, у спричиненні позивачу каліцтва та стягнуто з Куп`янського відділення Південної залізничної дороги на користь ОСОБА_1 1 030 рублів на придбання транспортного засобу.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2003 року на користь ОСОБА_1 з ДП «Південна залізниця» стягнуто: 144,25 грн одноразово - в рахунок відшкодування шкоди за період із 01 липня 2002 року до 01 грудня 2002 року; 146,85 грн щомісячно - на відшкодування шкоди з проведенням перерахунку при збільшенні розміру мінімальної заробітної плати, тарифної ставки, розміру пенсії; 511,75 грн - на побутовий догляд за період із 01 квітня 2001 року до 01 грудня 2002 року; 41,25 грн щомісячно - на побутовий догляд за період із 01 грудня 2002 року до внесення змін у законодавство; 15 190,00 грн одноразово - на відшкодування вартості автомобіля «Таврія-110270». Зобов`язано ДП «Південна залізниця» відшкодувати позивачу витрати на паливо, ремонт, технічне обслуговування автомобіля.

24 травня 2005 року Комінтернівським районним судом міста Харкова ухвалено рішення про стягнення на користь позивача з ДП «Південна залізниця» компенсації за бензин на 2004 рік в розмірі 52,71 грн, з 01 січня 2005 року 142,00 грн та зобов`язано відповідача щорічно проводити виплату компенсації на бензин у встановлених законом розмірах.

Відповідно до довідки МСЕК від 09 жовтня 2013 року серії 10 ААА № 014779 із визначення медичних показників для забезпечення інвалідів автомобілями позивач придатний до керування автомобілем на дві руки та одну ногу в окулярах зі щорічним переосвідченням. Згідно з цією довідкою позивач є особою, інвалідність якої пов`язана з трудовим каліцтвом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» витрати на оплату спеціального транспортного засобу, а саме: вартість автомобіля «ЗАЗ Сенс TF698K-20» у розмірі 143 000,00 грн шляхом перерахування коштів виконавцю ТОВ «Запоріжжя-Авто» із зазначенням виду платежу: «оплата за автомобіль ОСОБА_1 »; - виробничі витрати з переобладнання автомобіля «ЗАЗ Сенс TF698K-20» на «ЗАЗ Сенс TF698K-L1» (автомобіль із ручним керуванням на дві руки і одну ногу) у розмірі 5 239,06 грн шляхом перерахування коштів виконавцю ТОВ «ЗАЗ» із зазначенням виду платежу: «оплата за переобладнання автомобіля для ОСОБА_1 ».

Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік і стягнуто на користь ОСОБА_1 недоплачену частину компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік у сумі 66,78 грн.

Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» проводити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля у розмірі 22% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, при кожному збільшенні прожиткового мінімуму, починаючи з 01 січня 2015 року.

Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» виплачувати ОСОБА_1 грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 6-10).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 (а. с. 11-15).

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року скасовано. Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 вересня 2016 року залишено в силі (а. с. 16-24).

30 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Харків-Авто» укладено договір № 414315- Y05757/1 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100% передоплати, відповідно до умов якого ОСОБА_1 придбав автомобіль ЗАЗ SENS TF698К22 N, № кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2017, за ціною 210 000,00 грн (з урахуванням ПДВ в розмірі 35 000,00 грн) (а. с. 26-29).

Сплата вказаної суми підтверджується рахунком-фактурою від 30 березня 2018 року № 414315-Y05757/1, видатковою накладною від 04 квітня 2018 року № hk25228129 та квитанціями (а. с. 25, 30, 31).

При оформленні права власності на вказаний автомобіль позивачем також був сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5 250,00 грн (а. с. 32).

Вказаний автомобіль був переобладнаний шляхом установки (заміни): установки додаткових механізмів ручного урухомлення до педалей подачі палива (акселератора) і гальмових механізмів для можливості керування автомобілем водієм-інвалідом, про що свідчить акт технічної експертизи, складений 04 жовтня 2018 року Випробувальним центром дорожніх транспортних засобів ПрАТ «ЗАЗ» (а. с. 36-38).

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової плати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц (провадження № 61-30575св18) зроблено висновок по застосуванню частини першої статті 1195 ЦК України та вказано, що «зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування».

Відповідно до частини другої статті 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, а також те, що на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на оплату спеціального транспортного засобу, а саме: вартість автомобіля «ЗАЗ Сенс TF698K-20» у розмірі 143 000,00 грн, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на оплату спеціального транспортного засобу в розмірі 67 000,00 грн (210 000,00 грн 143 000,00 грн) та витрат на оплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5 250,00 грн шляхом перерахування на його картковий рахунок у банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що сплата пенсійного збору не входить до витрат, які пов`язані саме з ушкодженням здоров`я позивача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці витрати безпосередньо пов`язані з оформленням права власності на спеціальний транспортний засіб за особою з інвалідністю другої групи з 100% втратою професійної працездатності безстроково.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , Прядки Віталія Олексійовича представників Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 січня 2022 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

Н.П.Пилипчук