ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7542/21 Головуючий у І інстанції Зуб І.Ю.
Номер провадження 22-ц/819/190/22 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Полікарпової О.М.,

суддів Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.

секретар Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Зуб І.Ю. від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про стягнення недоплачених сум відшкодування, збільшення щомісячного відшкодування, стягнення щомісячно відшкодування,

В С Т А Н О В И В

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судовими рішеннями встановлено факт отримання ним від працівників МВС України тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого він втратив 60% професійної працездатності. Вперше рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.10.1996 року йому було визначено розмір відшкодування шкоди внаслідок втрати працездатності. Останнім рішенням суду у справі 766/3370/19 стягнуто суми недоплаченого відшкодування за період 01.01.2017 року до 31.01.2019 року та стягнуто щомісячне відшкодування з 01.02.2019 року по 12519 грн. безстроково. Зазначав, що збільшення середньомісячної заробітної плати докера-механізатора з 01.02.2019 року є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а тому просив стягувати з цієї дати на його користь 18 000,00 грн. щомісячно безстроково (ст.1197 ЦК України), а за період з 01.02.2019 року до 31.03.2021 року стягнути заборгованість в загальному розмірі 365 034,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - втраченого заробітку (доходу) за період з 01.01.2020 року до 31.05.2021 року 47 205,00 грн.

Збільшено розмір щомісячного відшкодування втраченого заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 з УМВС України в Херсонській області, починаючи з 01.06.2021 року до 18000 грн.: вирішено стягувати щомісячно безстроково з 01.06.2021 року з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди - втраченого заробітку (доходу) у розмірі 18000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач відповідно до ст.5, 1197, 1208 ЦК України та ч. 4 ст. 273 ЦПК України має право на збільшення розміру відшкодування і як наслідок на перерахунок розміру відшкодування шкоди у зв`язку із тим, що середньомісячна заробітна плата позивача за попереднім місцем роботи є меншою, ніж п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати.

На зазначене рішення суду УМВС України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі та залишив поза увагою той факт, що вина працівників Комсомольського РОВД у заподіянні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що потягло каліцтво, не доведена, а відповідно, відсутня й вина роботодавця, яким є апелянт. Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин ст. 1197 ЦК, яка не підлягала застосуванню, а положення статті 1208 ЦК України застосував неправильно, оскільки розмір отримуваного ОСОБА_1 щомісячного відшкодування є значно більшим від прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік». Також вважає, що суд необґрунтовано дійшов висновку про перерахунок сплачених коштів, оскільки згідно закону особа має право на збільшення розміру відшкодування шкоди з моменту прийняття рішення судом за заявою потерпілого, тоді як ст.1197 ЦК передбачає встановлення розміру відшкодування вперше. Крім того, суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що УМВС України, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перебуває в стадії припинення.

В письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу, як необґрунтовану, залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне. Вважає, що вина працівників поліції у заподіянні шкоди його здоров`ю встановлена рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 жовтня 1996 року, яке є чинним, а тому він має право на перерахунок призначеного йому відшкодування шкоди у зв`язку із підвищенням розміру мінімальної заробітної плати.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 жовтня 1996 року у справі за позовом ОСОБА_1 до РВВС Комсомольського району м. Херсона УМВС Херсонської області про відшкодування шкоди встановлені наступні обставини, які не підлягають доказуванню: 25.03.1993 року ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження в черговій частині РВВС Комсомольського району м. Херсона; на час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 працював докером механізатором ІІІ класу Херсонського морпорта; 25.05.1993 року ОСОБА_1 визнаний інвалідом ІІ групи та йому призначена пенсія, розмір якої на час розгляду справи в суді складав 49,86 грн.; розмір середньомісячної заробітної плати докера-механізатора 3 класу складав 374,1 грн. Враховуючи ступень втрати працездатності 60%, втрата середнього заробітку складала 175, 74 грн. /24,64 грн. (60% від 374,41 грн.) 49,86 грн. (пенсія).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 668/1820/16-ц від 12.12.2017 року, яке набрало законної сили 13.03.2018 р. встановлено, що з 1996 року судами неодноразово були задоволені позови ОСОБА_1 про збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у зв`язку із підвищенням рівня вартості життя, підвищенням коефіцієнтів, і відповідно, заробітної плати; рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 12 червня 2013 року стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 з 01 березня 2013 року щомісячно 3490,75 грн безстроково. Розмір компенсації було встановлено, виходячи з розміру заробітної плати докерів-механізаторів ІІІ класу у розмірі 6216,48грн.

Зазначеним вище рішенням у справі № 668/1820/16-ц вирішено стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 21898,38 грн. в рахунок недоплаченого відшкодування матеріальної шкоди за період з 01.03.2013 року по 01.01.2016 року, а з 01.01.2016 року щомісячно по 4134,82 грн. безстроково.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2019 року у справі № 766/3370/19 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Херсонській області про стягнення недоплачених сум відшкодування, збільшення щомісячного відшкодування, стягнення відшкодування щомісячно задоволено частково. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - втраченого заробітку (доходу) за період з 01.01.2017 року до 31.01.2019 року 158 376, 50 грн.

Збільшено розмір щомісячного відшкодування втраченого заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 , починаючи з 01.02.2019 р. до 12 519, 00 грн. Вирішено стягувати щомісячно безстроково з 01.02.2019 р. з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди втраченого заробітку (доходу) у розмірі 12 519 грн.

Розмір компенсації було встановлено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідачем вказане рішення в частині виплати з 01.02.2019 р. відшкодування шкоди в розмірі 12 519,00 грн. грн. виконується, що вбачається з розрахунку, відповідно до якого зазначені виплати відбулися у період з 01.02.2019 року по 31.05.2021 року.

Як вбачається з довідки ДП «Херсонський морський торгівельний порт» від 22.04.2021 року розмір середньомісячної заробітної плати докерів-механізаторів 3 класу 2 бригади за період з 01.02.2019 року по31.03.2021 року складає 15 010,14 грн.

Згідно відомостей, наданих Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Херсонській області позивач отримує з 25.05.1993 року пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок загального захворювання з:

- 01.12.2016 р. - 1317,79 грн.;

- 01.05.2017 р. - 1382,79 грн.;

- 01.10.2017 р. - 1969,96 грн.;

- 01.12.2018 р. - 1973,72 грн.;

- 01.03.2019 р. - 2284,06 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною 1 ст. 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Згідно частини першої статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

Частиною другою статті 1208 ЦК України передбачено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

У даній справі суд першої інстанції, встановивши, що розмір середньомісячної заробітної плати докера-механізатора ДП «Херсонський морський торгівельний порт» (посада, на якій працював позивач до моменту втрати працездатності) за період з 01 лютого 2019 року по 31 травня 2021 року складав 15 010,14 грн., та встановивши, що розмір відшкодування через втрату позивачем 60% працездатності з 01.02.2019 року є значно меншим п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, застосувавши положення частини першої ст. 1197 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що розмір відшкодування з 01.02.2019 року до 31.12.2019 року повинен складати 12 519,00 грн, з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року 14 169, 00 грн., а з 01.01.2021 року 18 000, 00 грн., та позивач має право на перерахунок (збільшення) розміру відшкодування шкоди за цей період та стягнення недоплаченого відшкодування завданої шкоди, а починаючи з 01.01.2021 року розмір відшкодування шкоди позивачеві повинен становити 18 000 грн.

Надаючи оцінку правовій позиції апелянта щодо безпідставного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст.1197 ЦК України, суд апеляційної інстанції враховує положення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також судову практику Верховного Суду щодо їх застосування відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

У частині третій статті 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тлумачення статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до прав та обов`язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що вони спрямовані на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом.

Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Тобто, цивільним законодавством для охорони прав фізичних осіб - кредиторів встановлена можливість збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у триваючих правовідносинах.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах у справі №686/7590/18 від 11 листопада 2020 року, справа № 476/72/17 від 07 травня 2018 року, №709/323/17 від 16 січня 2020 року.

У судовій практиці Верховного Суду з приводу застосування положень ст.1197 ЦК України до правовідносин, які виникли до набрання чинності вказаною нормою є й інший підхід, коли суд вважав, що зазначена норма права не підлягає застосуванню до правовідносин із заподіяння шкоди, які виникли до 2004 року (справа №219/1304/16-ц від 22 вересня 2021 року, №555/2195/18 від 08 грудня 2021 року).

Разом з тим, у постанові у справі №766/3370/19 від 10 березня 2021 року за попереднім позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Херсонській області про стягнення недоплачених сум відшкодування, збільшення щомісячного відшкодування, Верховний Суд погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, які при вирішенні позовної вимоги про збільшення розміру щомісячних платежів збільшили розмір відшкодування шкоди виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином у справі між тими ж сторонами у тих самих правовідносинах склалась стала судова практика, та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України правові висновки викладені у постанові ВС від 10.03.2021 року у справі №766/3370/19 підлягають застосуванню у цій справі.

Посилання апелянта на те, що за вказаний позивачем період заробітна плата докера-механізатора ДП «Херсонський морський торгівельний порт» не підвищувалась і ця обставина, на її думку, виключає можливість здійснення перерахунку, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки підставою звернення позивача із заявою про перерахунок розміру відшкодування є, серед іншого, й підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з висновками суду та власного тлумачення норм матеріального права. Докази та обставини, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині неможливості відшкодування відповідачем шкоди на користь позивача та необхідності капіталізації платежів на відшкодування шкоди внаслідок ліквідації УМВС України в Херсонській області, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730, оскільки на час розгляду справи УМВС України в Херсонській області не ліквідовано, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська

Повний текст постанови складено 18 січня 2022 року

Суддя О.М. Полікарпова