П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 557/1545/20

Провадження № 22-ц/4815/157/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Вахненка Максима Вікторовича на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року (ухвалене у складі судді Оленич Ю.В.) у справі за позовом адвоката Грабовського Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 08 січня 2018 року о 16 годині 00 хвилин на автодорозі «Київ-Чоп», поблизу с. Дорогобуж Гощанського району Рівненської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_4 .. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є власністю позивача, було пошкоджено. Постановою від 28 лютого 2018 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 було встановлено, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм останнім правил дорожнього руху. Згідно постанови Гощанського районного суду №557/272/18 від 16 жовтня 2018 року останній до адміністративної відповідальності притягнутий не був, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Позивач звернулася до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» із заявою на виплату страхового відшкодування, на що 11 листопада 2020 року отримала відмову ліквідатора страховика у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із прийняттям рішення про ліквідацію страховика та пропуском строку на подання документів на включення до реєстру кредиторів, у якій також було зазначено про те, що названу вище дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та визнано вину особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За вказаних обставин, представник позивача, посилаючись на приписи норм права, що містяться у статтях 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля, яка відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу від 28 жовтня 2020 року становить 73 961 гривня 11 копійок, зі стягненням з останнього в порядку частини другої статті 625 ЦК України за період з 08 січня 2018 року по 23 листопада 2020 року 12 307 гривень 11 копійок інфляційних збитків та трьох відсотків річних, які складають 6383 гривні 57 копійок, а також витрат на проведення звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу в розмірі 3000 гривень, а всього 95 651 гривню 79 копійок матеріальної шкоди та в порядку статті 23 ЦК України моральну шкоди, яку позивачем визначено у розмірі 10 000 гривень. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивачем зазначено, що автомобіль на час звернення до суду через відсутність коштів на ремонт не відремонтовано, у зв`язку з чим вона втратила спокій та має пригнічений стан, від якого страждає як сама, так і вся її родина, у якій мають місце розлади у стосунках, в сім`ї почалися сварки та суперечності. Крім того, позивач тривалий час змушена користуватися громадським транспортом, що викликало незручності у пересуванні та неможливістю використання автомобіля за призначенням (поїздки до лікарні, особливо в період масових захворювань), так як остання є мамою дитини, якій на момент дорожньо-транспортної пригоди було сім років. Крім того, змушена була відкласти заплановані поїздки, що потребували пересування автомобілем. Крім того, представник позивача просить вирішити питання витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень та судового збору.

19 лютого 2021 року представником позивача ОСОБА_3 подано клопотання про розподіл судових витрат, у якому останній, в порядку статей 133, 137 ЦПК України, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 11 058 гривень 60 копійок.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 76 961 гривню 11 копійок матеріальної шкоди, 2000 гривень моральної шкоди, 5979 гривень 20 копійок витрат на професійну правничу допомогу, 2286 гривень судового збору, а всього 87 226 (вісімдесят сім тисяч двісті двадцять шість) гривень 31 копійку.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з вимогою про виплату страхового відшкодування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 січня 2018 року, позивач зверталася, як до страховика відповідача 01 березня 2018 року, так і в подальшому до ліквідатора страховика - 24 січня 2019 року, з приводу чого отримала відмову у здійсненні такої виплати. На даний час страхова компанія перебуває в стані припинення, у зв`язку з чим місцевий суд прийшов до висновку про те, що єдиним справедливим та ефективним способом захисту порушеного права позивача є звернення з позовом безпосередньо до завдавача шкоди. Такий підхід, на переконання місцевого суду, за встановлених обставин справи, буде справедливим, забезпечить отримання потерпілою особою реальне відшкодування завданої в дорожньо-транспортній пригоді шкоди та забезпечить можливість відновлення її прав. Обраний позивачем спосіб захисту майнових прав, повинен забезпечити реальну можливість отримання відшкодування збитків, завданих відповідачем в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, і це відшкодування повинно бути проведено в розумні строки та не ставитися в залежність від інших факторів, як, наприклад, процедура припинення (ліквідації) страховика особи, яка завдавала шкоди. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, який підлягає до стягнення, суд враховував дані звіту №0396-VV-01 про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), складеного 28 жовтня 2020 року на замовлення позивача, вартість якого складає 3000 гривень, яким визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача у розмірі 73 961 гривня 11 копійок. Оскільки, позивачу, внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразилися в пошкодженні транспортного засобу, було завдано моральну шкоду, яка полягає у позбавлення позивача можливості користування автомобілем, який нею використовувався у повсякденному житті та був придбаний для благополуччя та комфорту сім`ї, що внесло негативні корективи у звичайний повсякденний життєвий ритм та створило психологічний дискомфорт, місцевий суд, враховуючи те, що тяжких наслідків для позивача у результаті дорожньо-транспортної пригоди не настало, прийшов до висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 гривень. Оцінюючи обґрунтованість витрат позивача на правову допомогу, заперечення представника відповідача, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій їх реальності, а також складність справи, місцевий суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5979 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 адвокат Вахненко Максим Вікторович оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі наголошує на тому, що ОСОБА_2 не являється належним відповідачем у даній справі, оскільки його цивільно-правова відповідальність на час ДТП (настання страхового випадку) була застрахована у ПрАТ "Київський страховий дім" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається саме на страховика, тобто на ПрАТ "Київський страховий дім", оскільки покладення такого обов`язку на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі N 754/1108/15-й). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покликається на пункти 20.2, 20.3 статті 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" згідно яких у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених ним Законом. Тому, переконаний, що обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а в разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ. Втрата ПрАТ "Київський страховий дім" членства в МТСБУ та позбавлення права на здійснення страхової діяльності не припиняє обов`язку виконати свої зобов`язання згідно з укладеними договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що саме він повинен сплатити матеріальну шкоду, яка завдана внаслідок ДТП і що обраний позивачем даний спосіб захисту є справедливим та ефективним. Зауважує, що місцевим судом не було встановлено відсутності обов`язку ПрАТ "Київський страховий дім" (МТСБУ) із виплати страхового відшкодування позивачу. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що позивач у судовому порядку зверталася до ліквідаційної комісії ПрАТ "Київський страховий дім з позовними вимогами про стягнення страхового відшкодування. Крім того, звертає увагу, що визначення розміру вартості ремонту автомобіля позивача було проведено через 2 роки 9 місяців після ДТП. Також заперечує щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача просить її відхилити, а рішення місцевого суду змінити в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 січня 2018 року приблизно о 16 годині 00 хвилин на автодорозі «Київ-Чоп», поблизу с. Дорогобуж Гощанського району Рівненської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_4 ..

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1

09 січня 2018 року інформацію про вказану дорожньо-транспортну пригоду було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Слідчим СВ Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Бялим О.О. 28 лютого 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказану постанову разом з копіями матеріалів кримінального провадження направлено начальнику Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності відповідно до КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серія БД №331974 від 27 березня 2018 року складено відносно ОСОБА_2 , який порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно звіту №0396-VV-01 про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), складеного 28 жовтня 2020 року оцінювачем дорожніх транспортних засобів ОСОБА_5 , керівник суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 73 961 гривня 11 копійок (з врахуванням ПДВ 20% на запчастини та матеріали).

Позивач ОСОБА_1 оплатила вартість проведення вказаного дослідження у сумі 3000 гривень, що стверджується даними дубліката квитанції №0.0..1 від 06 листопада 2020 року.

Транспортний засіб «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким під час здійснення ДТП керував ОСОБА_2 було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім».

01 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася у ПрАТ «Київський страховий дім» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 08 січня 2018 року та заявою про виплату страхового відшкодування, що стверджується даними листа №1111 від 11 листопада 2020 року ліквідатора ПрАТ «Київський страховий дім».

Разом з цим, у зв`язку із прийняттям рішення про ліквідацію страховика та пропуском строку на подання документів на включення до реєстру кредиторів позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Представник позивача, покликаючись на ліквідацію страховика та пропуск строку на подання документів на включення до реєстру кредиторів, звернувся з позовними вимогами про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі за рахунок ОСОБА_2 , як особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді.

Таким чином між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває у стані припинення, у зв`язку з чим єдиним справедливим та ефективним способом захисту порушеного права позивача є звернення з позовом безпосередньо до завдавача шкоди. Такий підхід, на переконання місцевого суду, за встановлених обставин справи, буде справедливим, забезпечить отримання потерпілою особою реальне відшкодування завданої в дорожньо-транспортній пригоді шкоди та забезпечить можливість відновлення її прав. Це забезпечить реальну можливість отримати відшкодування збитків, завданих відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і це відшкодування повинно бути проведено в розумні строки та не ставитися в залежність від інших факторів, як, наприклад, процедура припинення (ліквідації) страховика особи, яка завдавала шкоди.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з цим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Статтею 999 ЦК України регламентовано, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "Київський страховий дім", що сторонами не оспорюється.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Частиною четвертою ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд констатував, що спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", нівелює існування цього правового інституту як такого.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Місцевий суд помилково не врахував зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оскільки у справі №755/18006/15 Велика Палата Верховного Суду досліджувала саму суть ефективності такого правового інституту як страхування відповідальності. Ключовим у вказаній постанові є те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Тому, такий висновок Верховного Суду підлягає застосуванню до спірних правовідносин у даній справі.

Що стосується припинення діяльності ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 248 ГК України у разі ліквідації суб`єкта господарювання до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вноситься відповідний запис.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в стані припинення та на даний момент відомості щодо його ліквідації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

На офіційному веб-сайті МТСБУ (http://www.mtsbu.ua/ua/presscenter/news/138320/) розміщено інформацію про те, що: МТСБУ інформує про втрату ПрАТ "Київський страховий дім" статусу асоційованого члена. З 05 липня 2018 року компанія втратила право укладати договори ОСЦПВВНТЗ. Всі договори, що укладені страховиком до припинення членства в МТСБУ, продовжують діяти до закінчення їх строку дії. Підставою для втрати страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ стала заборгованість понад два місяці по сплаті відрахувань до фондів МТСБУ. Припинення ПрАТ "Київський страховий дім" членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами ОСЦПВВНТЗ.

Відповідно до інформації на офіційному веб-сайті ПрАТ "Київський страховий дім" (http://ksd.net.ua): ПрАТ "Київський страховий дім" (, місце реєстрації 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 37-41) повідомляє, що Загальними зборами акціонерів ПрАТ "Київський страховий дім" від 10 серпня 2018 року прийнято рішення про припинення Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" шляхом ліквідації у добровiльному порядку за рiшенням органу Товариства, уповноваженого на це установчими документами (за рiшенням загальних зборiв акцiонерiв ПрАТ "Київський страховий дiм") (Протокол загальних зборів акціонерів №37 від 10.08.2018р.). Строк та порядок заявлення кредиторами своїх вимог - 2 місяці з дня оприлюднення повідомлення про прийняте позачерговими Загальними зборами акціонерів Товариства рішення щодо ліквідації Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", шляхом подання письмових вимог за адресою реєстрації ПрАТ "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41) особисто або засобами поштового зв`язку.

Згідно вимог п. 20.2, 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

У пункті 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У пунктах 52.1., 52.5 ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 51.7 ст. 51 зазначеного Закону у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) відповідно до закону страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування.

Отже, обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а в разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.

За таких обставин, позивач, як особа, яка вважає, що внаслідок дій ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована, порушено її права, має право реалізувати своє право на відшкодування шкоди у порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначена процедура відповідальності страховика або МТСБУ у ситуації коли страховик перебуває в процесі припинення.

Відмова ПрАТ «Київський страховий дім» позивачу на включення до реєстру кредиторів та у виплаті страхового відшкодування жлдним чином не виключає право ОСОБА_1 звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Разом з цим, позивачем не залучено до розгляду справи у якості відповідачів ні страхову компанію відповідача, ні її ліквідатора, ні МТСБУ, а фактично покладає обов`язок з відшкодування матеріальної шкоди на ОСОБА_2 , який уклав відповідний договір страхування, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП має сплатити відповідач і обраний позивачем даний спосіб захисту є справедливим та ефективним є помилковим, оскільки призводить до нехтування положень закону.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то на переконання колегії суддів вони є взаємопов`язаними та похідними від матеріальних збитків, оскільки визначення розміру моральної шкоди пов`язаний із розміром матеріальної, а тому розгляд таких вимог не є доцільними у межах даної справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права, що в силу ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Вахненка Максима Вікторовича задовольнити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову адвоката Грабовського Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.