Провадження №2/592/507/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

20 січня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Корольової Г.Ю., за участю секретаря судового засідання Літовченко С.М., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми безпідставно отриманих грошових коштів за невиконану роботу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що у червні 2021 року ОСОБА_2 зобов`язався виконати будівельні роботи на об`єкті нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 . Посилаючись на необхідність отримання попередньої оплати для придбання інструменту та відшкодування поточних витрат, відповідач отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 85000,00 грн., які привласнив без достатньої правової підстави, не виконавши жодних обумовлених сторонами робіт; ніяких документів, які б стали підставою для оплати коштів за виконану роботу, між ними укладено не було. ОСОБА_1 направляв на адресу за місцем проживання ОСОБА_2 письмову вимогу про необхідність повернення набутих грошових коштів, проте остання залишилася без виконання. Тому позивач просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих грошових коштів за невиконану роботу в розмірі 85000,00 грн., в рахунок відшкодування судового збору 908,00 грн., та 1500,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повісток про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав. Оскільки представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне заочно розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 04.06.2021 року по 19.06.2021 року ОСОБА_2 отримав на банківську карту № НОМЕР_1 від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8500,00 грн., у якості авансового платежу за виконання будівельних робіт на об`єкті нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується письмовими розписками віл 08.06.2021 року та 14.06.2021 року, а також копіями квитанцій АТ «Універсал Банк» (Monobank) (а.с.9-15).

Позивач стверджується, що ОСОБА_2 одержав вищевказані суми грошових коштів без достатньої правової підстави, не виконавши жодних обумовлених сторонами робіт та за відсутності будь-яких первинних документів, які стали б підставою для оплати за виконані роботи чи надані послуги, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із письмовою вимогою про необхідність їх повернення (а.с.16). Проте, станом на 20.01.2021 року, грошові кошти в сумі 85000,00 грн. ОСОБА_1 повернуті не були.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань, у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у випадку безпідставного отримання чи збереження майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За правилом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За результатами перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування положень ст.ст. 1212,1213 ЦК України, ВСУ неодноразово зазначав, що вказані норми застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 року по справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 року по справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 року по справі №6-3090цс15 та ін.).

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

Тобто, в даному спорі позивач повинен довести наявність трьох умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Крім того, суд зауважує, що відповідно до правил ст.ст. 570, 571 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Верховний Суд України у постанові від 13.02.2013 року по справі №6-176цс12 зазначає, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів. Якщо договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами по справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не представлено суду жодних аргументів на спростування тверджень позивача та на підтвердження правомірності отримання коштів, зважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору чи іншого правочину, яким визначено грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 у випадку виконання певних робіт чи надання послуг, беручи до уваги встановлені судовим розглядом обставини справи та наявність шкоди у виді зменшення майна потерпілого, суд приходить до висновку про безпідставність отримання та збереження за відповідачем грошових коштів на загальну суму 85000,00 грн., наданих позивачем в якості авансового платежу за невиконану роботу, у зв`язку з чим останні підлягають поверненню ОСОБА_1 , що є належним способом захисту порушених прав позивача та поверне виниклі між сторонами відносини у первісний стан.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Як вбачається з наданих матеріалів, 02.09.2019 року між адвокатом Кузнецовим І.С. та Куликом Л.Ф. було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого Адвокат зобов`язався надавати правовому допомогу Клієнту щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, на підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, загальних, адміністративних і господарських судах України всіх інстанцій, у обсязі та на умовах, передбачених Договором, у сферах кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права (а.с.29-30).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що за надану правову (юридичну) допомогу Клієнт сплачує Адвокату обумовлену Сторонами винагороду, розмір якої погоджується без укладення додаткових письмових угод.

02.11.2021 року між сторонами було підписано Акт приймання-передачі наданої правової допомоги з детальним описом проведених робіт згідно Договору про надання правової допомоги № б/н від 02.09.2019 року, у якому погоджено вартість наданих адвокатських послуг зі складання та підготовки позовної заяви про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми безпідставно отриманих коштів за невиконану роботу, що становить 1500,00 грн. (а.с.32). Вказані кошти були сплачені ОСОБА_1 на користь адвоката Кузнецова І.С. 05.11.2021 року (а.с.33).

Тобто, факт надання правової допомоги та здійснення її оплати підтверджено належним чином.

Нормами статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі задоволення позовних вимог інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на відповідача.

Зважаючи на викладене, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908,00 грн. в рахунок повернення судового збору, а також 1500,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 76-83, 141, 264, 265, 280 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) безпідставно набуті грошові кошти за невиконану роботу в розмірі 85000 грн. 00 коп., а також 908 грн. 00 коп. судового збору, разом в сумі 85908 грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу протягом двох днів рекомендованим листом із повідомленням. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили у встановленому законом порядку.

Суддя Г.Ю. Корольова