ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/760/21 Номер провадження 22-ц/814/106/22Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л. Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області, ухвалене 06 вересня 2021 року, у складі судді Цімботи Л.Г.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 24928,65 грн.

04.08.2021 року позивач надала до суду заяву про зменшення позовних вимог, остаточно проохала стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 23632,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року по справі вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття починаючи з 29.10.2019.

Згідно розрахунку позивача, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 29.10.2019 року по 07.05.2021 року становить 23632,90 грн., яку вона прохала стягнути з відповідача.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення плати аліментів у сумі 16230 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду вмотивоване тим, що в період з листопада 2020 р. по 30 квітня 2021 року відповідач через карантинні обмеження перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що на думку суду є обставиною, що підтверджує відсутність вини відповідача, тому пеня за несплату аліментів у цей період не може бути нарахована. Враховуючи вимоги ст. 196 СК України, з відповідача стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 16230 грн., яка складає розмір заборгованості зі сплати аліментів відповідача станом на листопад 2020 р.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що при ухваленні рішення місцевим судом було безпідставно стягнуто з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини. Окрім того, в порушення вимог ст. 196 СК України, місцевий суд призначив до стягнення з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі, яка перевищує 100 % заборгованості по аліментам.

08 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, оскільки воно є вмотивованим, справедливим та законним.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом на народження виданого 31 травня 2018 року серія НОМЕР_1 (а. с. 6).

Згідно судового наказу Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 3).

Відповідно до довідки-розрахунку виданої старшим державним виконавцем Ткаченко М. та наданої позивачем при подачі позову до суду, заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 за період з 29.09.2019 по 06.05.2021 становить 15074,22 грн. (а. с. 7).

На підставі даного розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, ОСОБА_1 прохала суд стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 29.09.2019 по 07.05.2021 у сумі 24 928,65 грн.

Відповідно додовідки-розрахунку виданої старшим державним виконавцем Ткаченко М. та наданої відповідачем при подачі до суду відзиву, заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 за період з 29.09.2019 по 01.08.2021 становить 9129,44 грн. (а. с. 22).

04.08.2021 позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Вказала, що у розрахунку, зробленого старшим державним виконавцем Лохвицького районного Відділу державної виконавчої служби Мариною Ткаченко, нарахування здійснювалися з 29.09.2019 року, проте судовим наказом Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти починаючи з 29.10.2019 року.

Зазначила, що дана невідповідність має важливе значення для вирішення справи, адже кількість днів прострочення впливає на розмір неустойки.

У зв`язку з цим надала до суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за період з 29.10.2019 року, виданого старшим державним виконавцем Ткаченко М. Згідно данного розрахунку заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 станом на 01.08.2021 року відсутня. Переплата становить 1563,75 грн. (а. с. 56, 64).

Враховуючи дані нового розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого старшим державним виконавцем Ткаченко М., ОСОБА_1 в заяві про зменшення розміру позовних вимог прохала стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 29.10.2019 по 07.05.2021 в сумі 23632,90 грн., та надала розрахунок неустойки.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна немає договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Згідно із роз`ясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 працював у ТОВ «Технологія…» в період з 04.06.2020 р. по 28.10.2020 р. та з 03.11.2020 р. по 30.04.2021 р., з 13.05.2021 р. розпочалася виплата допомоги по безробіттю, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_2 Серія НОМЕР_2 (а. с. 24).

10.11.2020 року старшим державним виконавцем Лохвицького РВ ДВС Північно-Східного МУ Міністерства юстиції( м.Суми) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інгші доходи боржника ВП № 607594701, яку направлено до виконання ТОВ «Технологія» (а. с. 33).

Місцевим судом встановлено, що в період з листопада 2020 р. по 30 квітня 2021 р. відповідач через карантинні обмеження перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується Звітами про здійснення відрахування та виплати, наданими ТОВ «Технологія…» (а. с. 26-31), тому це є обставиною, яка підтверджує відсутність вини ОСОБА_2 щодо несплати аліментів та відповідно за даний період не підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду та вважає, що місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів, яка відповідно до вимог ст. 196 СК України не може перевищувати 100 % заборгованості, станом на листопад 2020 року, оскільки до данного періоду заборгованість зі сплати аліментів відбулася з вини відповідача.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не спростував даний висновок місцевого суду.

Проте місцевим судом при визначенні суми, яка підлягає стягненню з відповідача, враховуючи вимоги ст. 196 СК України, помилково було враховано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , наданий державним виконавцем за період починаючи з 29.09.2019, згідно якого заборгованість зі сплати аліментів станом на листопад 2020 року (по 31.10.2020 р. включно) становить 16230,22 грн. (а. с. 22).

Позивач ОСОБА_1 04.08.2021 зменшила позовні вимоги, вказала, що аліменти з відповідача, згідно судового наказу Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року вирішено стягувати починаючи з 29.10.2019 року та надала новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 .

Згідно данного розрахуноку державного виконавця заборгованість за сплати аліментів ОСОБА_2 за період починаючи з 29.10.2019 станом на

листопад 2020 року ( по 31.10.2020 включно) становить 13676,61 грн. (а. с. 56, 64).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи справу правильно встановив характер спірних правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку, проте, помилково визначив розмір заборгованості відповідача за аліментами та відповідно розмір неустойки (пені), взявши до уваги довідку-розрахунок державного виконавця за період з 29.09.2019.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області, ухвалене 06 вересня 2021 року змінити, зменшивши суму стягнутої із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пеню) за прострочення сплати аліментів з 16230 грн. до 13676,61 грн.

В іншій частині рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль