Справа № 715/797/21
Провадження № 2/715/28/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Ткач О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Григорчак Світлана Олександрівна та ОСОБА_3 про визнання прав та обов`язків забудовника на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 березня 2008 року його мама ОСОБА_4 заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 .

Листом № 777/01-16 від 17.11.2017 року, виданим приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області Бреславською-Григорчак С.О. зазначено, що 17 червня 2013 року, ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 . Також тією ж датою зазначено, що зазначеним вище приватним нотаріусом відкрита спадкова справа № 60/2013 року щодо майна ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він не надав в нотаріальну контору право встановлювальних документів про належність вищезазначеного житлового будинку померлій ОСОБА_4 .

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на спадкове майно, яке складається з: житлового будинку літ. «А», 154,80 м.кв., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ «Г», колодязь «1», та огорожа № 2-7, вимощення «І», загальною площею 78,3 м.кв., (три житлові кімнати), розташованого за адресою по АДРЕСА_1 .

13 квітня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області відкрито провадження по даній справі.

11 травня 2021 року Чагорська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області направила до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що по даному спору вже є рішення суду, яке набрало законної сили, тому даний позов задоволенню не підлягає. Також сільрада направила заяву про залучення до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_3 , оскільки він має право на 1/2 частку даного майна.

13 травня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3 .

09 червня 2021 року ОСОБА_3 направив до суду заяву про закриття провадження по даній справі, оскільки з приводу спору щодо нерухомого майна, яке розташоване по АДРЕСА_1 вже існують рішення судів, які набрали законної сили.

10 червня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області продовжено на 30 (тридцять) днів строк проведення підготовчого провадження у даній справі.

20 липня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Григорчак С.О. та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

22 вересня 2021 року Постановою Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 липня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

20 жовтня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області задоволено заяву про самовідвід судді Маковійчук Ю.В., головуючої у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Григорчак С.О. та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Передано справу за позовом ОСОБА_2 до Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Григорчак С.О. та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно для розгляду іншому судді Глибоцького районного суду Чернівецької області, якого визначено у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

25 жовтня 2021 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано для розгляду судді Цуренку В.А.

25 жовтня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Григорчак С.О. та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно призначено до підготовчого судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

30 листопада 2021 року ОСОБА_2 направив до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд зменшити розмір позовних вимог та прохальну частину позовної заяви «про визнання права власності на спадкове майно», викласти у наступній редакції: «визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_1 права та обов`язки забудовника, стосовно здачі в експлуатацію домогосподарства, яке складається з житлового будинку літ. «А», 154,80 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», колодязь «1», та огорожа № 2-7, вимощення «І», загальною площею 78,3 кв.м. (три житлові кімнати), розташованого за адресою по АДРЕСА_1 , реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно та інших майнових прав стосовного зазначеного домогосподарства, як таких, що входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 грудня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження, та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Григорчак С.О. та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

17 грудня 2021 року та 11 січня 2022 року ОСОБА_3 направив до суду заяву про невизнання позовних вимог, в якій просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 змінені позовні вимоги підтримав повністю, в своїх поясненнях підтвердив обставини, що викладені в позові, просив суд задовольнити змінені позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області не з`явився, проте сільська рада подала до суду заяву, в якій зазначила, що заявлені змінені позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає у повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні змінених позовних вимог.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Григорчак С.О. в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позову, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не обґрунтовані та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області.

Відповідно до заповіту, складеного 20 березня 2008 року в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_2 .

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження №563, проведеного експертом СП «Західно-Українського Експертно-Консультативного Центру, забудова житлового будинку зі всіма будівлями та спорудами господарського призначення за адресою АДРЕСА_1 проведено з дотриманням державних будівельних, протипожежних, санітарних норм і подальша їх експлуатація за призначенням можлива.

Постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 жовтня 2013 року підтверджується неможливість оформлення позивачем ОСОБА_2 спадкових прав в позасудовому порядку.

Також судом встановлено, що будівництво вищевказаного буднковолодіння з господарськими будівлями та спорудами почалося в 1988-89 роках та проводилось по 1996 рік. Вищевказане будівництво відбувалось за участі і за згодою ОСОБА_4 , яка станом на 15 квітня 1991 року, була єдиним членом та головою колгоспного двору, а після вступу в силу Закону України «Про власність» і до моменту своєї смерті сама проживала у вищевказаному будинковолодінні.

При цьому, будівництво вищевказаного будинковолодіння проводилось без будь-яких дозвільних документів, тобто самочинно на земельній ділянці, яка перебувала в фактичному користуванні ОСОБА_4 , проте за відсутності документів, що посвідчували право на вказану земельну ділянку.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 20.02.2014 року також встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 відноситься до категорії колгоспних дворів, і станом на 15.04.1991 року головою двору була ОСОБА_4 . При цьому майно яке належало колгоспному двору і яке зазначене в погосподарських книгах не збереглося після припинення його існування. Крім цього, даним рішенням також встановлено, що ОСОБА_3 вибув з вказаного колгоспного двору 02.02.1989 року, при цьому він не втратив право на частку в майні колгоспного двору. Про те, оскільки майна колгоспного двору не зберіглося, а ОСОБА_3 , для можливості визначення свої частки в майні колгоспного двору, не довів в судовому засіданні, що саме було побудовано у вищевказаному будинковолодінні станом на 15 квітня 1991 року, йому було відмовлено у визнанні права власності на 1/2 будівельних матеріалів, обладнання та конструкції використаних в процесі будівництва.

Таким чином, вищевказаним рішенням було встановлено право ОСОБА_3 на частку у майні колгоспного двору, яке було побудовано у даному дворі за його участі станом на 15.04.1991 року.

Також рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13.08.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 земельна ділянка під уже збудоване нерухоме майно в установленому порядку не надавалася. Крім цього, ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не доведено, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також, що ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Встановлено, що спірне майно являється самочинним будівництвом.

Вказані судові рішення мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України).

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За загальним правилом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва: право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Частиною третьою статті 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб.

Також суд вважає, що спадкодавець не набув прав забудовника спірного майна, оскільки будівництво здійснювалося всупереч вимогам законодавства самочинно.

Посилання представника позивача на Постанову Верховного Суду від 27 травня 2021 року № 127/5819/20, суд вважає неспроможними, оскільки у вказаному судовому рішенні Верховний Суд не робить висновку про можливість переходу права забудовника у разі наявності самочинного будівництва. Більш того у вказаній справі виникли зовсім інші правовідносини, ніж у даній справі.

Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 не має права власності на землю на якій знаходиться спірне майно.

Також судом встановлено, що Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року, залишеним без змін Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 08 серпня 2018 року та Постановою Верховного Суду від 21 травня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права на земельну ділянку. Вказані судові рішення також мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи. Зокрема, вказаними судовими рішеннями встановлено, що рішенням Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 31 березня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у переоформленні на його ім`я земельної ділянки, якою користувалася його матір ОСОБА_4 .

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (справи №№ 334/4070/17 (61-10552св19), 552/2691/16-ц (61-12св17), 127/26186/16 (61-44319св18), 347/2273/17 (61-45856св18)), у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 288/1718/19 (ЄДРСРУ № 93302298).

Окрім цього, не може бути визнано право власності на усе спірне спадкове майно за ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3 , як члену колгоспного двору, належить право власності на 1/2 частку майна колишнього колгоспного двору.

Також суд прийшов до висновку, що даний позов пред`явлений до неналежного відповідача виходячи з наступного.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У даній справі зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи, підтверджують, що даний спір існує між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , оскільки вони обоє звернулися до нотаріуса про прийняття спадщини, судовими рішеннями, що мають преюдиціальне значення, встановлено що спадкодавець і третя особа ОСОБА_3 мають право на часку у майні колишнього колгоспного двору.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні змінених позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 10, 12, 13, 200, 206, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні змінених позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецької апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: