Єдиний унікальний номер 243/4892/21
Номер провадження 22-ц/804/232/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 243/4892/21 за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного мі-жрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту нерухомого майна, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 вересня 2021 року (суддя першої інстанції Довженко О.В.), -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Лутковська-Бабич А.Л., звернувся до суду з позовом до Слов`янського міськрайонного відділу державної вико-навчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: реєстраційний номер обтяження 9566414; зареєстровано: «27.02.2010 року за № 9566414»; підстава обтяження: «постанова про відкриття виконавчого провадження, № 31-361, 27.02.2010 року, Відділ державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку»; об`єкт обтяження «невизначене майно, все нерухоме майно»; власник: « ОСОБА_1 ».

В обґрунтування посилався на те, що в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бутенко І.О. з метою оформлення договору застави, що випливає з договору купівлі-продажу нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, під час оформленні застави йому стало відомо, що згідно відомостей з Єдиного ре-єстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладено арешт відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку від 27 лютого 2010 року про відкриття виконавчого провадження № 31-361.

За результатами звернення представника позивача до відділу державної виконавчої служби з метою отримання інформації про стан виконавчого провадження, отримання копії виконавчого документу тощо, отримано відповідь від 09 грудня 2020 року вих. №17.19-17-35768, з якої вбачається, що в АСВП містяться дані про завершені виконавчі провадження Пролетарського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецька про стягнення боргу з ОСОБА_1 (стан виконавчого провадження «повернутий без виконання»). Більш детальну інформацію надати не виявилось можливим, у зв`язку із знаходженням приміщення та матеріально-технічної бази зазначеного відділу виконавчої служби на тимчасово окупованій території України. У зв`язку з зазначеним, підстави для зняття арешту з нерухомого майна державною виконавчою службою відсутні.

Позивач стверджував, що виконавче провадження № 31-361 було відкрито на підставі рі-шення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2009 року № 1-215/2009. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримі-нальних справ від 15 березня 2012 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запорі-жжя від 10 жовтня 2009 року щодо ОСОБА_1 в частині стягнення cудових витрат скасовано, а в частині цивільного позову справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, який в подальшому не відбувся.

Наведене, на думку позивача, є підставою для закриття виконавчого провадження та зняття арешту з нерухомого майна, що стало приводом для звернення позивача до суду за захи-стом порушеного права, а саме права розпорядження належним йому на праві власності май-ном.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 24 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на ненадання суду дока-зів виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналь-них справ від 15 березня 2012 року та заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2012 року у справі № 0818/5526/2012. Зазначив, що в прохальній частині позову позивач просив зняти арешту з належного йому нерухомого майна, а саме: ре-єстраційний номер обтяження 9566414; зареєстровано: «27.02.2010 за № 9566414»; підстава об-тяження: «постанова про відкриття виконавчого провадження № 31-361 від 27.02.2010 року, накладеного Відділом державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку; об`єкт обтяження «невизначене майно, все нерухоме майно»; власник « ОСОБА_1 ».

Не погоджуючись з рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 24 ве-ресня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лутковська-Бабич А.Л., посила-ючись на хибність висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить скасувати рі-шення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилаючись на невиконання апелянтом судових рішень ані судом, ані відповідачем не встановлено невиконання вказаних судових рішень. Звертає увагу апеляційного суду на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 31-361 датована 27 лютого 2010 року, видана на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2009 року у справі № 1-215/2009 та не має відношення до ухвали вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2012 року та заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2012 року. Сам суд звертає увагу на те, що в якості підстав обтяження зазначено «постанова про накладення арешту б/у від 06 лютого 2008 року СУ УМВС України в Запорізькій області» (зміст даної постанови невідомий, в матеріалах справи відсутній), а також «постанова про відкриття виконавчого провадження № 31-361, 27.02.2010 року, Відділ державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку» (саме судове рішення на виконання якого накладено арешт, не зазначене)».

Посилаючись на наявну в Системі (єдиному державному реєстрі виконавчих прова-джень) інформацію про завершені виконавчі провадження, на положення ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» апелянт наголошує, що враховуючи, що на сьогодніш-ній день у відповідача відсутні достатні підстави стверджувати, що виконавче провадження від-крите, та що існує необхідність в арешті всього майна позивача, даний арешт має бути знятий.

Відповідачем Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Схід-ного міжрегіонального управління Міністерства юстиції письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пере-шкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник відповідача Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонально-го управління Міністерства юстиції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судову повістку - повідомлення про розгляд справи 11 січня 2022 року позивач ОСОБА_2 отримав 23 грудня 2021 року, відповідач Слов`янський міськрайонний відділ держав-ної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21 груд-ня, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправ-лення (а.с. 163, 164).

Про причини неявки у судове засідання 11 січня 2022 року учасники справи не повідоми-ли і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідан-ня без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та пред-ставника відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки від-повідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чи-ном повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриман-ням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2009 року, окрім інших, засу-джено ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190 КК України на п`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від від-бування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 103 405,00 грн. Стяг-нуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 4 137,58 грн. на рахунок держави за проведення судових експертиз.

За результатами оскарження зазначеного вироку в апеляційному та касаційному порядку, ухвалою колегії судів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2012 року вирок Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2011 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_1 змінено. Пом`якшено кожному з них покарання та призначено, зокрема, ОСОБА_1 за ч. 4 ст.190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України три роки обмеження волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2009 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 в частині стягнення з засуджених солідарно судових витрат у розмірі 4 137,58 грн. скасовано, справу направлено на новий розг-ляд в порядку цивільного судочинства (а.с. 69-97).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя від 26 листопада 2012 року у справі № 0818/5526/2012 позовні вимоги прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя задоволено. Стягнуто в дольовому порядку суму судових витрат з ОСОБА_4 в розмірі 620,64 грн., з ОСОБА_1 в розмірі 620,64 грн., з ОСОБА_6 в розмірі 1 448,15 грн., з ОСОБА_7 -ча в розмірі 1448,15 грн. (а.с. 89-92).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 272666054 від 31 серпня 2021 року, № 276006718 від 22 вересня 2021 року вбачається наступне:

- тип обтяження «арешт нерухомого майна»; реєстраційний номер обтяження 6550640; за-реєстровано: «08.02.2008 року за № 6550640»; підстава обтяження: «постанова про накладення арешту б/н від 06.02.2008 року СУ УМВС України в Запорізькій області»; об`єкт обтяження «квартира, 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 »; власник: « ОСОБА_1 »;

- тип обтяження «арешт нерухомого майна»; реєстраційний номер обтяження 9566414; за-реєстровано: «27.02.2010 року за № 9566414»; підстава обтяження: «постанова про відкриття виконавчого провадження, № 31-361, 27.02.2010 року, Відділ державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку»; об`єкт обтяження «невизначене майно, все нерухоме майно»; власник: « ОСОБА_1 ».

При цьому, в якості підстав обтяження зазначено «постанова про накладення арешту б/н від 06.02.2008 року СУ УМВС України в Запорізькій області», а також «постанова про відкрит-тя виконавчого провадження, № 31-361, 27.02.2010 року, Відділ державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку».

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 в позовній заяві просив зняти арешт з на-лежного йому нерухомого майна, а саме: реєстраційний номер обтяження 9566414; зареєстро-вано: «27.02.2010 року за № 9566414»; підстава обтяження: «постанова про відкриття виконав-чого провадження, № 31-361, 27.02.2010 року, Відділ державної виконавчої служби Пролетар-ського районного управління юстиції у м. Донецьку»; об`єкт обтяження «невизначене майно, все нерухоме майно»; власник: « ОСОБА_1 ».

Згідно інформації з Державних реєстрів № 276516321 від 24 вересня 2021 року відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче проваджен-ня як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рі-шень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах пов-новажень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому прова-дженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або без-діяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й по-зови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оска-ржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позо-вному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного ви-конавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відпо-відно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звер-нутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд першої інстанції не врахував того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. ст. 255 ЦПК України.

Отже, суд попередньої інстанції помилково розглянув справу по суті та не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі під-лягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовт-ня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21) та у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), які, у від-повідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються апеляційним судом під час розгляду даної справи.

У відповідності до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255, 377, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 вересня 2021 року скасу-вати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонально-го управління Міністерства юстиції про скасування арешту нерухомого майна.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в каса-ційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повне судове рішення складено 11 січня 2022 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська