Справа № 183/3130/21
№ 2/183/2706/21
10 січня 2022 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання - Гончарової С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця ,
У травні 2021 року до суду звернулося АТ «КБ «Приват Банк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, у якій позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 березня 2011 року у розмірі 5267,50 грн. та судові витрати по справі.
В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12 березня 2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банку стало відомо, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на дату смерті мав заборгованість у сумі 5267,50 грн. Посилаючись на ст.ст.1218, 1219 ЦК України, зазначив, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Виходячи із ч.3 ст.1268, 1270 ЦК України, спадкоємцями позичальника ОСОБА_4 , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі, які були зареєстровані з позичальником за однією адресою. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини в передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.
Ухвалою суду від 30 червня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження, з призначенням підготовчого провадження, при відкритті провадження судом витребувано копію спадкової справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 12 березня 2011 року ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.22).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Зазначена вище Анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії.
У довідці позивача зазначено, що відповідачу було надані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до травня 2019 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до травня 2021 року, № НОМЕР_3 з терміном дії до березня 2022 року, № НОМЕР_4 з терміном дії до червня 2022 року, № НОМЕР_5 з терміном дії до липня 2022 року (а.с.50). Зазначена довідка не містить підпису ОСОБА_4 про отримання зазначених карток.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 позичальник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було зроблено актовий запис №168 від 25 лютого 2019 року (а.с.51).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 03 березня 2021 року становить 5267,50 грн., яка складається зі заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Як вбачається з інформації, витребуваної судом за клопотанням позивача, а також копій паспортів, померлий ОСОБА_4 , та відповідачі станом на 22 лютого 2019 року , були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95).
Банком 18 травня 2020 року до Новомосковської державної нотаріальної контори направлена претензія кредитора, яка отримана 10 червня 2020 року (а.с.85). Державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори на адресу банку направлено лист, в якому зазначалось, що претензія кредитора долучена до спадкової справи та повідомлено спадкоємців про необхідність погашення боргу (а.с.92 на звороті).
Як вбачається з спадкової справи, заведеної після смерті позичальника, діти померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до нотаріуса з заявами про відмову від спадщини на користь дружини померлого - ОСОБА_3 (а.с.81-82).
Свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не видавалися.
Відповідно до положень статті 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (стаття 1220 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Положення статті 1281 ЦК України передбачають, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Оскільки відповідач ОСОБА_3 проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подавала заяви про відмову від спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину.
Вирішуючи питання про те, чи виник у спадкоємців ОСОБА_4 обов`язок сплатити заборгованість за кредитним договором, суд виходить з наступного.
Позивач зазначає, що заборгованість спадкодавця ОСОБА_4 складає 5267,50 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту.
Як вбачається із виписки за картковим рахунком сума 5267,50 грн. утворилася внаслідок таких операцій як «Комісія за обслуговування (членський внесок)», «Списання відсотків за використання кредитного ліміту», «Пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.», «Автоматичне погашення простроченої заборгованості» (а.с.18-20). Тобто позивачем фактично заявлено вимоги про стягнення не тільки заборгованості за сумою фактично отриманих позичальником коштів, а й заборгованості за відсотками, комісією та пенею.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як зазначено вище, позичальник ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримав кредитну картку.
Відповідно до вказаної заяви спадкодавець ОСОБА_4 погодився, що кредитна картка разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
На підтвердження факту укладення договору, окрім вказаної анкети-заяви, позивач надав суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", а також витяг з витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник ОСОБА_4 та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили істотні умови договору. Окрім цього, в анкеті-заяві кредитний ліміт та процентна ставка не зазначені, що унеможливлює перевірку правильності проведеного банком розрахунку заборгованості.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому у даному випадку неможливо застосувати до даних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України щодо договору приєднання, що підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір тіла кредиту, про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і Правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови і Правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_4 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Також суд зауважує, що безпосередньо укладений зі спадкодавцем договір від 12 березня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у спадкодавця ОСОБА_4 заборгованості за фактично отриманою сумою кредитних коштів. З наданої АТ КБ "ПриватБанк" виписки по рахункам, не вбачається отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором від 12 березня 2011 року на суму 5267,50 грн.
Як встановлено судом, та підтверджується випискою за картковим рахунком, сума 5267,50 грн. утворилася внаслідок таких операцій як «Комісія за обслуговування (членський внесок)», «Списання відсотків за використання кредитного ліміту», «Пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.», «Автоматичне погашення простроченої заборгованості».
Дослідивши зміст наданого банком розрахунку заборгованості, враховуючи, що Умови та Правила відповідачем не підписані, а Анкета-заява не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів (зарахування до тіла кредиту) заборгованості за процентами, приходить до висновку, що позивачем не доведено, що позичальник ОСОБА_4 мав заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у сумі 5267,50 грн.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Представлені суду докази не дають суду підстав вважати, що банком виконані вимоги частини першої статті 1054 ЦК України щодо зарахування грошових коштів в розмірі 5267,50 грн. на рахунок позичальника ОСОБА_4 та відповідно використання їх позичальником.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Оскільки позивачем не доведено існування у позичальника ОСОБА_4 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5267,50 грн., позовні вимоги до спадкоємця ОСОБА_3 не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки зазначені спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову було відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
У позові Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити повністю.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , МФО 305299, р/р НОМЕР_7 , місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_10 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено і підписано 10 січня 2022 року .

Суддя Оладенко О.С.