Справа №613/1756/21 Провадження № 2/613/153/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Макушинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області цивільну справу № 613/1756/21 за позовом ОСОБА_1 до Богодухівської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якоїдіє представник позивача - адвокат Колєснік І.А., звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, у якому просить: визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, загальною площею 75,0 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_2 , яка постійно до дня своєї смерті проживала в АДРЕСА_1 . Позивачка є єдиною спадкоємицею ОСОБА_2 за законом першої черги спадкування, інших спадкоємців ОСОБА_2 за законом або за заповітом немає. ОСОБА_1 прийняла спадщину матеріза законом, Богодухівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 150/2012.

Позивач зазначає, що до складу спадщини ОСОБА_2 входить житловий будинок АДРЕСА_1 . Будинок побудувала і набула у власність ОСОБА_2 , рік початку забудови - 1963 рік, закінчення - 1985 рік, що підтверджуються даними технічного паспорта, відомостями погосподарського обліку. Загальна площа будинку складає 75,0 кв.м. Після закінчення будівництва будинок був зареєстрований за погосподарським обліком у Губарівській сільській раді, власником значилася ОСОБА_2 , яка в цьому будинку проживала і була зареєстрована до смерті. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на будинок відсутні, державна реєстрація права власності на будинок здійснена не була. Свідоцтво про право власності на будинок ОСОБА_2 не оформила.

Богодухівською державною нотаріальною конторою відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця на будинок та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на будинок. У зв`язку з викладеним позивачка вважає, що вказаний спір має бути вирішений у судовому порядку.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 12.11.2021 по справі № 613/1756/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Богодухівської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок, - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання.

Витребувано у Богодухівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 150/2012, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.11.2021 в рамках підготовчого провадження до суду надійшли витребувані документи - копія спадкової справи № 150/2012, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 24.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Заходи забезпечення позову не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились.

Сторони, їх представники в судове засідання не прибули, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином, від представників позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача повідомив, що позовні вимоги підтримує, представник відповідача зазначив, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Представник відповідача - Богодухівської міської ради Харківської області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.04.1968 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Суми. Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Губарівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, 27.03.1991 було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після укладення шлюбу прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 04.08.1989 зареєстрована у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 08.12.2011, виданого виконавчим комітетом Губарівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

21.04.2012 державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу до майна померлої ОСОБА_2 (номер у спадковому реєстрі - 30252486, номер у нотаріуса 150/2012).

21.04.2021 сестри позивачки - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали до Богодухівської державної нотаріальної контори заяви, в яких повідомили, що відмовляються від спадкування після смерті їх матері - ОСОБА_2 .

21.04.2012 ОСОБА_1 було подано до Богодухівської державної нотаріальної контори заяву, в якій вона повідомила, що приймає спадщину.

Згідно з довідкою виконкому Губарівської сільської ради від 04.07.2012, наявної у спадковій справі, ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані та проживали дочка ОСОБА_1 , зять ОСОБА_5 , онук ОСОБА_9

01.06.2013 позивачкою було подано до Богодухівської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2

01.06.2013 державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину - земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0109 площею 4,05 га.

Листом Богодухівської державної нотаріальної контори від 25.01.2013 № 60/02-17 позивача повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу та рекомендовано вирішити це питання в судовому порядку шляхом визнання права власності на будинок. Зазначено, що запис у погосподарській книзі відповідної сільської або селищної ради не є таким документом.

У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Як зазначалось вище, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що мотивовано нотаріусом відсутністю документа про право власності на вказаний вище будинок по АДРЕСА_1 .

23.10.2021 представник позивача звернувся до КП «Богодухівське БТІ» з адвокатським запитом, в якому просив повідомити, чи здійснювалася державна реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 ; якщо так - надати копії відповідних підтверджуючих документів; надати копії документів з реєстраційної та інвентаризаційної справи на будинок.

Як зазначено у відповіді Комунального підприємства «Богодухівське БТІ» від 27.10.2021 № 509 на адвокатський запит представника позивача, право власності на житловий будинок, розміщений за адресою : АДРЕСА_1 - не зареєстроване.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Разом з тим, у відповідності до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Суд зауважує, що правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, який не ставив у залежність виникнення права власності на нерухоме майно від його державної реєстрації, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року, який передбачив, що право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі по тексту - Інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь), Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

У пункті 1 цієї Інструкції передбачено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі (пункт 2 Інструкції).

За приписами п.4 цієї Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

На підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток № 4) (пункт 23 Інструкції).

Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.).

Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані (пункт 6 Інструкції).

З викладеного вище вбачається, що право власності на будинок АДРЕСА_1 не було зареєстроване, однак, Інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь, чинна на час збудування вказаного будинку (1985 рік), не передбачала обов`язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах та не пов`язувала виникнення права власності з державною реєстрацією нерухомого майна. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012р.№6-54цс12).

Відповідно до п.7 Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь, реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1.

До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації.

Зі змісту Додатку 1 до Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь вбачається, що технічний паспорт цією Інструкцією не віднесений до правовстановлюючих документів.

Водночас, суд зауважує, що у пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Згідно з пунктом 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.02.2020 по справі № 607/16873/18.

Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належали обставини щодо часу будівництва садового будинку з господарськими спорудами та оформлення на них технічного паспорту, якщо відповідне будівництво закінчено до 05 серпня 1992 року.

Враховуючи, що позивачка була зареєстрована по АДРЕСА_1 з 04.08.1989, спірний житловий будинок очевидно побудовано до цієї дати.

В матеріалах справи наявні копії матеріалів технічної інвентаризації будинку АДРЕСА_2 , виконаної Комунальним підприємством «Богодухівське БТІ», а також копія технічного паспорту на вказаний житловий будинок, виготовленого Приватним підприємством «Богодухівське БТІ» 17.10.2016, в якому зазначено рік побудови житлового будинку (літ. А-1) АДРЕСА_1 - 1985 рік.

Відповідно до цього технічного паспорту замовником технічної інвентаризації цього будинку є ОСОБА_1 .

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Відповідно до по господарської книги по Губарівській сільській раді за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_5 , у домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_1 , будинок побудований у 1963 році.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Губарівської сільської ради від 13.08.2012 № 336, згідно з по господарською книгою № 1, особовий рахунок НОМЕР_6 належить ОСОБА_2 , житловий будинок розміщено за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови - 1963.

Крім того, позивачем надано копію дозволу на провадження робіт по індивідуальному житловому будівництву на житловій ділянці АДРЕСА_3 , виданого архітектором Богодухівської виробничої групи технічного бюро Харківського обласного відділу у справах будівництва та архітектури на підставі рішення Гутянської селищної ради від 05.05.1967, в якому виконавцем робіт зазначена ОСОБА_2 .

Отже, технічним паспортом та матеріалами технічної інвентаризації підтверджено факт існування будинку АДРЕСА_1 , а дозволом та довідкою підтверджено, що власником цього будинку фактично була ОСОБА_2 , - матір позивачки. При цьому, чинне на час побудови законодавство не передбачало обов`язкової державної реєстрації цього будинку.

Як встановлено статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1 , суд беручи до уваги, що позивачка згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вважає, що її позовні вимоги щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на вказаний будинок підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354, 355, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Богодухівської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, площею 75,0 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (уразі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач - Богодухівська міська рада Харківської області, адреса: Харківська область, м. Богодухів, пл. Соборності, 2, .

Повний текст рішення складено 24.01.2022.

Суддя О.С. Сеник