Справа № 428/6166/21
Провадження № 22-ц/810/1024/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
17 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарова М.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.О.,
учасники справи:
заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 жовтня 2021 року
за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . 16 квітня 2021 року заявник звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, однак отримала відмову вмотивовану тим, що ОСОБА_1 зі своїм чоловіком була зареєстрована за різними адресами та відсутні документи, які б підтверджували її знаходження на утриманні чоловіка.
Встановлення факту, що має юридичне значення заявниці необхідно для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
На підтвердження факту сумісного проживання заявниця посилається на письмові пояснення свідків, які підтвердили спільне проживання разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 ; акт фактичного проживання з померлою особою по день його смерті № 15 від 25 жовтня 2019 року та довідку № 26 від 25 жовтня 2019 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1982 року; заявник та її чоловік були зареєстровані за різними адресами, при цьому, розмір пенсії померлого ОСОБА_2 склав 7 732,14 грн на місяць; розмір пенсії ОСОБА_1 склав 2 509,54 грн на місяць, дійшов висновку, що пенсія ОСОБА_2 була основним та постійним джерелом засобів до існування ОСОБА_1 , яка була непрацездатним членом сім`ї у зв`язку із досягненням пенсійного віку.

Суд першої інстанції також зазначив, що сам по собі факт отримання пенсії, який забезпечує прожитковий мінімум не має правового значення для вирішення даного спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській областіпросить рішення Сєвєродонцького міського суду Луганської області від 29 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у зв`язку з виникненням спору про право, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській областізазначило, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцією та проти режиму ОСОБА_3 - незалежно від тривалості страхового стажу.

Скаржником зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»умовою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є знаходження непрацездатного члена сім`ї померлого годувальника на його повному утриманні, однак після смерті чоловіка заявник не втратила основне джерело для існування, оскільки отримує пенсію в розмірі прожиткового мінімуму. За таких обставин скаржник вважає, що ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській областізазначило, що жодних доказів потреби матеріальної допомоги від чоловіка, а також доказів фактичного розподілу у зв`язку з цим коштів подружжя за час шлюбу заявник суду не надала.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, всі доводи та фактичні обставини справи обґрунтовані та встановлені, тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 жовтня 2021 року без змін. В обґрунтування відзиву посилалась на висновки Верховного Суду у постановах від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19 та від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, щодо відсутності правового значення для вирішення спору про встановлення факту утримання годувальником факту отримання заявником пенсії, яка забезпечує прожитковий мінімум.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, та у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що пенсія ОСОБА_2 була основним та постійним джерелом засобів до існування ОСОБА_1 , яка була непрацездатним членом сім`ї у зв`язку із досягненням пенсійного віку.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 17 лютого 1987 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 19 червня 1997 року Перевальським РВ УМВС України в Луганській області, та зареєстрована в якості внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 919-, виданої 16 березня 2020 року Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

ОСОБА_2 , був зареєстрований з 19 травня 2009 року за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 07 травня 1997 року Перевальським РВ УМВС України в Луганській області.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 06 листопада 1982 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 06 листопада 1982 року Перевальським районним ЗАГС Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 31 січня 2020 року Алчевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

16 квітня 2021 року ОСОБА_1 зверталася до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про відмову в перерахунку пенсії № 2941/2021 від 30 квітня 2021 року ОСОБА_1 на підставі частини 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та наданих документіввідмовлено у переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за заявою від 16 квітня 2021 року у зв`язку з ненаданням документу, який підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Згідно пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримував пенсію за віком.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Відповідно до п.п. 9 п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1 із змінами та доповненнями, до заяви про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника подаються документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Згідно з п. 2.11 вищевказаного Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», смт Бугаївка Перевальського району Луганської області та м. Перевальск Луганської області віднесено до таких населених пунктів.

Звертаючись до суду із заявою, заявницею на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 надано акт фактичного проживання з померлою особою по день його смерті № 15 від 25 жовтня 2019 року та довідку № 26 від 25 жовтня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_5 . Вказані документи видані на тимчасово окупованій території України.

Зазначені обставини свідчать про те, що заявник з неналежних від нього причин фактично позбавлений можливості у відповідності до вимог законодавства надати довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, оскільки вона та її чоловік зареєстровані на тимчасово окупованій території Луганської області, у зв`язку з чим видані довідка та акт з місця проживання не приймаються для розгляду Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідки, які видані на тимчасово окупованій території, не можуть бути взяті до уваги є необґрунтованими, оскільки до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 701/1196/16-а.

Таким чином колегія судів вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримував пенсію за віком, розмір якої за період з 01 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2019 склав 94900,42 грн, а саме щомісяця: з жовтня 2018 року по лютий 2019 року - 6608,66 грн; з березня 2019 року по жовтень 2019 року - 7732,14 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 219, виданою 16 липня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.

ОСОБА_1 (номер пенсійної справи 82) перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з 01 червня 2020 року по 30 червня 2021 року склав 30118,58 грн, а саме щомісяця: з червня 2020 року по липень 2020 року - 2 100,00 грн, з серпня 2020 року - 2 262,52 грн, з вересня 2020 року по листопад 2020 року - 2 267,94 грн, з грудня 2020 року по лютий 2021 року - 2 271,36 грн, з березня 2021 року по червень 2021 року - 2 509,54 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 5152 7311 2012 0182, виданою 16 липня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 06 листопада 1982 року перебували у шлюбі, на час смерті останнього спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто проживали однією сім`єю та допомога, яка надавалася померлим чоловіком заявниці, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, розмір пенсії померлого ОСОБА_2 значно перевищує розмір пенсії ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір пенсії ОСОБА_1 перевищує прожитковий мінімум, у зв`язку з чим, заява не підлягає задоволенню, не заслуговують на увагу, оскільки для встановлення факту перебування на утриманні не має переважного значення те, чи перевищує розмір пенсії члена сім`ї померлого прожитковий мінімум. Відповідно до положень частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Отже, одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні у разі, якщо основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Тобто, для встановлення факту перебування на утриманні має значення, чи було утримання повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недоведеність надання чоловіком заявниці їй допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.

За змістом статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, і сім`я створюється на підставі, зокрема шлюбу.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, на час смерті останнього спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Розмір доходів заявниці та її померлого чоловіка свідчать про те, що саме пенсія чоловіка була основним та постійним засобом існування сім`ї, а відтак слугувала його дружині основоположним і систематичним джерелом грошової допомоги зі сторони чоловіка, який за життя взяв на себе обов`язок по її утриманню.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку мова йде щодо спору про право заявника на призначення пенсії, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області відмовило ОСОБА_1 у переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника саме у зв`язку з ненаданням документу, який підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника. Право заявника на отримання такої пенсії, за умови надання відповідних документів, органом Пенсійного фонду України не заперечувалось.

Слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявником документа, що засвідчував би перебування його на утриманні померлого члена сім`ї, встановлення такого факту в порядку окремого провадження не суперечить нормам процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 .

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заінтересовану особу.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Головуючий В.А.Коновалова

Судді В.М.Луганська

М.В.Назарова