ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Черкаси

Справа № 697/2218/20
Провадження № 22-ц/821/291/22
категорія 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В. О.

суддів: Василенко Л. І., Нерушак Л. В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2021 року (з урахуванням виправлення описки) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свій позов мотивує тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.04.2012.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, тобто умовами, визначеними для договору приєднання.

Виконання відповідачем договору вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту та операції щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п.1.1.51 договору - короткостроковий кредит, що надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктами 1.3.2.3, 1.3.1.9, 1.6.1, 1.6.2 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Договором про надання банківських послуг, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12, сторони дійшли згоди, що у разі порушення зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту такого порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки "Універсальна", 84,0% - для картки "Універсальна голд".

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 24.09.2020 має заборгованість - 22695,67 грн., яка складається з наступного: 21862,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 21862,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 833,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Просили стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені судові витрати.

У заяві про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята 06.10.2021 судом до розгляду, позивач, у зв`язку зі сплатою, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 24.04.2012 в розмірі 22095,67 грн., яка складається з

-21862,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 21862,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 233,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, також, понесені позивачем, судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором б/н від 24.04.2012 у розмірі 21862,25 (двадцять одна тисяча вісімсот шістдесят дві гривні 25 коп.).

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», судовий збір у сумі 2079,80 грн. (дві тисячі сімдесят дев`ять гривень 80 коп.), сплачений останнім при поданні позову до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу через суд першої інстанції, в якій просила рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, задовольняючи частково вимоги банку щодо стягнення тіла кредиту в сумі 21862,25 грн., не врахував усіх наданих відповідачем заперечень.

Зокрема, те що відповідач вказував:

у її анкеті-заяві як позичальника від 21.04.2012 процентна ставка не зазначена; у наданих як додатки до позовної заяви документах не міститься підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування; окрім того, роздруківки із сайту позивача належним доказом бути не можуть, оскільки ці докази тоді повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони - банку, яка може вносити і вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, цей висновок підтверджується у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 № провадження №6-16цс15, а також є неспростованим позивачем при розгляді справи; без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком витяг з «Тарифів» та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; позовна давність в 5 років також сторонами не погоджена; відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає споживачів. В пункті 19-му Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких конкратних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах, і незаконні умови кредитування продавцями; укладений між сторонами кредитний договір від 24.04.2012 у виді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредитних коштів.

Також скаржник вказує, що відповідно до відомостей з Виписки, доданої до позовної заяви, загальна сума, здійснених відповідачем, платежів на користь позивача протягом 2016-2020 р.р. становить 129541,60 грн. Сума, фактично наданих позивачем, коштів склала 108273,09 грн. Отже, заборгованість відсутня, навпаки має місце переплата в сумі 21268,51 грн.

Тому скаржник вважає, що в примусовому порядку може бути стягнуто лише 427,16 грн. (22695,67 грн. заявленої суми - (мінус) 21268,51 грн., що вже була сплачена = 427,16 грн.), а у стягненні відсотків відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

14.06.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ "ПриватБанк") змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" (скорочена назва - АТ КБ "ПриватБанк"), що підтверджується випискою з ЄДРПОУ на АТ КБ «ПриватБанк».

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, було укладено договір б/н від 24.04.2012 (а.с.14).

У анкеті-заяві від 24.04.2012 зазначено, що вона згідна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанка www.privatbank.ua.

З довідки АТ КБ "Приватбанк" вбачається, що за укладеним між сторонами договором б/н від 24.04.2012 про надання банківських послуг відповідачу було надано в 2016 році кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/20 (а.с.13, а.с. 14).

З Довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що за картковим рахунком № НОМЕР_1 з 21.04.2016 встановлено кредитний ліміт 4000,00 грн., який з 24.05.2017 збільшено до 15000 грн., з 13.10.2017 збільшено до 18000 грн., а з 16.05.2019 зменшено до 0,00 грн. (а.с. 12).

Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_1 регулярно користувалася кредитною карткою, а саме розраховувалася у торгівельній мережі, знімала готівку з банкомату, поповнювала кредитний рахунок готівкою своєї картки (а.с. 49-55).

Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.04.2012, наданого позивачем (а.с. 203-208), станом на 01.06.2021 відповідач має заборгованість в розмірі 22095,67 грн., яка складається з наступного: 21862,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 233,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту, а тому рішення суду першої інстанції переглядається в межах вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору згідно ст. 526 ЦК України.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін.

Згідно ст.ст.1054, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Щодо оскарження рішення про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, колегія суддів вважає наступне.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати узгоджених відсотків, штрафів, пені, тощо, що також узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, про що вірно вказав суд у своєму рішенні.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Договір позики) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК).

Отже, особливістю кредитного договору є надання коштів (кредиту) під процент.

Заперечення щодо застосовуваної процентної ставки відповідач не викладала, добровільно сплачувала кошти, що підтверджується випискою про рух коштів за її картковим рахунком, договір не був розірваний чи припинений.

Виконання договору свідчить про погодження відповідачем сум, які були нараховані до сплати та сплачені.

Тому, колегія суддів погоджується з розрахунком тіла кредиту, який надав Банк, і вважає, що суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог в цій частині.

Доводи скаржника, що за розрахунком відповідача у неї відсутня заборгованість не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.04.2012, наданого позивачем (а.с. 203-208), станом на 01.06.2021 відповідач має заборгованість в розмірі 22095,67 грн., яка складається з наступного: 21862,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 233,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а кошти які неї вносилися на картку не могли враховуватися лише як саме тіло кредиту, адже з вказаних коштів, банк враховував також проценти та пеню, які мали погашатися відповідачем.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: