Справа № 642/3100/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:
головуючого судді - Ольховського Є.Б.
при секретарі - Алімурадовій Т.Я.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною -
Ухвалою суду від 28.05.21р. відкрито загальне провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання.
Відповідачі правом на відзив не скористались.
Ухвалою від 28.10.2021 року справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача адвокат Приображенський А.А. надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились. Заяву про слухання справи за їхньої відсутності не надали. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128, ч. 9, 10 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик.
Таким чином, відповідно до ст.280 ЦПК України, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи вищенаведене, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не надали ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до договору купівлі-продажу № Н25-5854 від 31 травня 1996 року, укладеному між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як продавцями, та ОСОБА_5 , як покупцем, зареєстрованому на Харківській товарній біржі «Слобода», ОСОБА_5 придбав за 281 437 000 карб. 39/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ( надалі Договір).
Як вбачається з п.2.2. Договору до його укладення та підписання ОСОБА_5 сплатив продавцям суму грошей визначену договором, а продавці, в свою чергу, передали йому у власність 39/100 частини будинку та документацію на нього. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. При цьому продавці будинку засвідчили своїм підписом, що відчужувана ними нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, під арештом не знаходиться. ОСОБА_5 оселився в будинку як повноправний власник та 03.06.1997 року зареєструвався з членами своєї сім`ї за місцем мешкання.
Відповідно до договору купівлі-продажу, вчиненому на Харківській товарній біржі «Слобода» 31.05.1996 року за № Н25-5854 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_5 придбав 39/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який відповідно до п. 1.2 Договору складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 47,40 кв.м, житлового будинку літ. «Б-1» житловою площею 29,70 кв.м, літньої кухні- літ. «в», погребу літ. «Г», «Д», вбиральні літ. «Е», «З», сараю літ. «Ж».
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у травні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне положення містить ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Крім того, ст.2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу.
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10.12.1991 р., згідно ч.ч. 2, 4 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Таким чином, наявне протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства ч.1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963року).
Але, такі угоди укладалися на товарних біржах, по ним сплачувалось державне мито, відповідно до вимог статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», а саме в установленому розмірі від суми угоди.
У вищезазначеному договорі купівлі-продажу також мається відмітка про сплату державного мита.
Частина друга ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.
Як вбачається з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 3090/0411/21 від 14.04.2021 р. право власності на 39/100 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 р. проведена КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.1996, зареєстрованому на Харківській товарній біржі «Слобода», р. №Н25-5854.
Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами були виконані в повному обсязі, договір зареєстрований в КП « ХарківськеМіськБТІ», тому ОСОБА_5 на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на належну частину спірного будинку і правомірна володів нею до своєї смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер за місцем свого постійного проживання- АДРЕСА_1 .
Свідоцтвом про народження підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 . Позивач у встановлений законом строк звернувся до ПН ХМНО Сипачової І.М. с заявою про прийняття спадщини після смерті батька, була заведена спадкова справа №67235586.
ОСОБА_6 - дочка померлого та ОСОБА_7 -дружина померлого від прийняття права на спадщину відмовились.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді 39/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.1996, зареєстрованому на Харківській товарній біржі «Слобода», р. №Н25-5854. Своїм листом № 16/02-14 від 22.02.2021 року нотаріус надала позивачу письмове роз`яснення щодо оформлення спадкових прав, в якому зазначила про необхідність звернення до суду з питання дійсності Договору у зв`язку з відсутностю його нотаріального посвідчення.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у справі за № 6-1288цс17 від 06.09.2017 р. однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
У зв`язку з тим, що сторона за Договором № Н 25-5854 від 31.05.1996 року- ОСОБА_5 помер, вказана обставина свідчить про неможливість подальшого нотаріального посвідчення цього правочину танаявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку з надвірними будівлями.
АТ Харківська товарна біржа Слобода (Харківська товарна біржа Слобода ), ідентифікаційний код юридичної особи 21226004 (місцезнаходження юридичної особи: м. Харків, вул. Космічна 25,кв.22), згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, припинила свою діяльність 24.09.2008 року.
Таким чином позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 81, 82, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263, 264, 265, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 47, 220, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, -
Визнати дійсним договір купівлі-продажу № Н25-5854 укладений 31.05.1996року на Харківській товарній біржі «Слобода» між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до якого ОСОБА_5 придбав 39/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 47,40 кв.м., житлового будинку літ. «Б-1» житловою площею 29,70 кв.м., літньої кухні літ. «в», погребу літ. «Г», «Д», вбиральні літ. «Е», «З», сараю літ. «Ж».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Згідно до ч. 11 ст. 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.
Рішення виготовлене 25.01.22р.

Суддя Є.Б. Ольховський