Справа № 466/2780/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретарів с/з Репета К. М., Кривяк О. В.,

Окілка В. М.

з участю: представника позивача Василик Ю. М.

представника відповідача Львівської

обласної прокуратури Ванчака А. Л.

представника відповідача ГУНП у Л/о Лазорка 1.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування, прокуратури внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

01 квітня 2021 року Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до Львівської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування, прокуратури внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Просив з урахуванням уточнень до позову (а.с.152-154) стягнути з Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди суму грошових коштів у розмірі 985 000, 00 (дев`ятсот вісімдесять п`ять тисяч) грн., завданої незаконними рішеннями та діями службових осіб органу досудового розслідування і прокуратури.

Стислий виклад позицій сторін.

Обгрунтування позивача.

Згідно позовної заяви Позивачем зазначено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 10.06.2016 його визнано невинуватим та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.03.2017 вказаний вирок суду першої інстанції залишено без зміни, а постановою Верховного Суду від 27.02.2018 - рішення суду апеляційної інстанції, а апеляційну та касаційну скарги прокурора без задоволення.

Вважає, що цими судовими рішеннями констатовано факт незаконності дій органів розслідування, прокуратури під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, порушеному внаслідок провокації стосовно нього.

Ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2015 йому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів до 02.04.2015 та відсторонено від посади директора Яворівського дочірнього підприємства ЛГП «Галсільліс» до 02.04.2015.

У подальшому, за результатами досудового розслідування, йому повідомлено про зміну раніше висловленої підозри й повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України ( в редакції Закону України від 13.05.2014), складено й вручено обвинувальний акт, погоджений прокурором, за яким органом досудового розслідування ОСОБА_1 звинувачено у тому, що він, будучи директором обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», своїми умисними діями вчинив зловживання впливом, тобто одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

25.03.2015 кримінальне провадження стосовно нього направлено для розгляду по суті до Шевченківського районного суду м. Львова.

Під час підготовчого засідання, яке відбулося 31.03.2015, прокурор продовжував настоювати на продовженні йому раніше обраного запобіжного заходу, посилаючись на те, що ризики, зазначені в ухвалі Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2015, не відпали та продовжують мати місце.

Через необґрунтованість такого клопотання, ухвалою підготовчого засідання від 31.03.2015 йому змінено запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладенням ряду обов`язків, а саме: прибувати на кожну вимогу прокурора, слідчого судді або суду; не відлучатись із місця постійного проживання (реєстрації), а саме АДРЕСА_1 без дозволу суду; носити електронний засіб контролю.

Позивач зазначає, що запобіжні заходи, що обирались протягом кримінального переслідування, не дали йому можливості виконувати навчальну програму в університеті, проходити лікування у закладі клінічна лікарня ДГТО «Львівська залізниця», а також будь-якої можливості працювати та утримувати себе та сім`ю.

Незважаючи на пом`якшення запобіжного заходу ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2015 в частині скасування покладеного на нього обов`язки: не відлучатися із місця постійного проживання (реєстрації) АДРЕСА_1 та носіння електронного засобу контролю, він і далі був обмежений в правах та в своїх діях як громадянин, на якого розповсюджується поняття презумпції невинуватості.

Судовий розгляд справи судом першої інстанції тривав з 23.05.2015 по 10.06.2016, апеляційне провадження 29.07.2016 по 13.03.2017 та касаційне з 26.06.2017 по 27.02.2018.

Позивач стверджує, що незаконне кримінальне переслідування стосовно нього тривало з 05.01.2015 з часу проведення стосовно нього негласних слідчих (розшукових) дій, по 27.02.2018 ухвалення рішення судом касаційної інстанції, копія якого скерована учасникам кримінального провадження 30.03.2018, тобто 38 місяців.

Під час цього він зазнав глибоких моральних страждань, в його житті відбулись вкрай негативні зміни. Більш, ніж три роки він відчував постійні глибокі переживання та депресію, що зумовлено спочатку перебуванням в ізоляторі тимчасового утримання, потім виснажливими допитами та слідчими діями під час досудового розслідування, в процесі яких його постійно звинувачували в тому, чого він не вчиняв, застосуванням до нього запобіжних заходів, які значно обмежували його права. Необхідність систематично виправдовуватись за те, чого не робив, спростовувати надумані або перекручені органом досудового розслідування, спільно із заявником ОСОБА_2 , факти та події, а також усвідомлення своєї повної беззахисності в цій ситуації, серйозно позначились на його моральному та психологічному стані і дуже негативно вплинули на здоров`я.

Застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, а в подальшому особистого зобов`язання обмежувало його у вільному виборі місця проживання та пересуванні, значно порушувало його звичні життєві зв`язки та устрій, виключило нормальну комунікацію з оточенням, значно ускладнило вирішення більшості побутових та життєвих питань, викликало довготривалий стрес і призвело до суттєвого погіршення його здоров`я.

Крім того Позивач зазначив, що при проведенні в межах кримінального провадження обшуків представники органу досудового розслідування поводили себе демонстративно, привертаючи увагу сусідів та перехожих до даної ситуації, що, на його думку, було викликано бажанням умисного приниження його честі, гідності та ділової репутації серед громади, з метою вчинення психологічного тиску на нього та його родину.

Позивач стверджує, що судом першої інстанції проведено 22 судових засідання, які він емоційно важко переніс, постійно перебуваючи в нервовому і пригніченому стані, вимушений спростовувати безпідставне обвинувачення мене у службовому злочині. Як наслідок різке загострення хронічних захворювань печінки, ШКТ і швидкий каскадний розвиток серцево-судинного захворювання, що викликало неодноразові звернення за медичною допомогою. У цей час він перебував на лікуванні в цілому 126 днів, а саме: 23.02-06.03.2015; 20.07-29.07.2015; 03.08-14.08.15; 25.08-08.09.2015; 28.09-09.10.2015; 10.10-02.11.15; 03.11-16.11.2015; 23.11-15.12.15; 24.12-29.12.15.

В загальному, за час незаконного кримінального переслідування стан його здоров`я суттєво погіршився, що у зв`язку з цим 22.12.2015 йому встановлено інвалідність другої групи загального захворювання до січня 2017 року, з 15.12.2016 - третьої групи безтерміново, а з 24.07.2017 другої групи безтерміново.

Погіршення стану здоров`я вимагало вільного та швидкого переміщення, викликаного необхідністю звернення до медичних установ, проте він більше року був позбавлений права користуватися й розпоряджатися своїм транспортним засобом.

Вважає, що саме з вини органів досудового розслідування та прокуратури були зруйновані його життєві позиції, зв`язки, звички, як в побуті, так і суспільному житті, він втратив свій авторитет та ділову репутацію в громаді та на роботі, врешті, втратив роботу, становище в суспільстві, був позбавлений звичного середовища, відбувся розрив особистих та ділових відносин з багатьма людьми.

Суттєву роль в цьому, на думку Позивача відіграла і публікація 04.02.2015, оприлюднена прес-центром Львівської обласної прокуратури, в якій зазначено про затримання 02.02.2015 керівника одного з дочірніх лісогосподарських підприємств ЛГП «Галсільліс» при одержанні 147 тис. грн. неправомірної вигоди за погодження надання в оренду земельної ділянки площею 2 га у лісовому масиві для рекреаційних цілей, як про доказаний факт, дії його кваліфіковано за ч.3 ст.368 КК України та при цьому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Позивач вважає, що оскільки цій публікації передувало демонстративне проведення обшуків із залученням та інформуванням його сусідів, колег, співробітників, затримання на виду у людей, які його знали, то прокурор таким чином намагався і сформував у громадськості думку щодо вчинення мною тяжкого корупційного злочину, і в той же час готував підґрунтя для майбутніх процесуальних рішень, ухвалених працівниками, котрі безпосередньо займалися розслідуванням зазначеного кримінального провадження та здійснення у ньому процесуального керівництва.

Відповідно, мешканці Яворівського, Кам`янка-Бузького районів Львівської області та широке коло мешканців м. Львова однозначно розуміли, про кого саме йде мова.

Водночас, це стало однією з вагомих причин залишення Позивачем роботи, як і проведення обшуків за місцем праці та в обласному управлінні, й у зв`язку з цим безпідставні підозри з боку підлеглих працівників і колег та компрометуючі його чутки, викликані ствердними заявами працівників органу досудового розслідування про, ніби-то, вчинення ним тяжкого злочину.

Також, протягом розгляду кримінального провадження судами трьох інстанцій, Позивач стверджує, що постійно відчував приниження гідності, образу, обурення поведінкою працівників органу досудового розслідування, а також прокурора, який безпідставно вносив апеляційну та касаційну скарги на судові рішення, відповідно першої та апеляційної інстанцій. Незаконне кримінальне переслідування стосовно нього потягло за собою нераціональне використання часу, обумовило значну витрату фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, він безповоротно втратив більше 3-ох років життя, сім`ю, здоров`я, роботу, нормальне спілкування, тому жодні додаткові зусилля в майбутньому не дадуть йому можливості організувати своє життя на попередньому рівні (а.с.1-9)

Обґрунтування заперечень відповідачів у справі.

22.04.2021 відповідачем Головним управлінням національної поліції у Львівській області подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що досудове розслідування здійснювалося Головним управлінням МВС України у Львівській області. Зазначає, що Головне управління МВС України у Львівській області та Головне управління національної поліції у Львівській області є окремими юридичними особами, а тому ГУ НП у Львівській області є неналежним відповідачем. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.118-119).

24.05.2021 відповідачем Львівською обласною прокуратурою подано відзив на позовну заяву. Заперечують щодо позовних вимог вважаючи розмір шкоди, яку Позивач просить відшкодувати необґрунтовано завищеним, просили відмовити в задоволенні позову (а.с.126-130).

22.04.2021 відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служби у Львівській області подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідачем у даній категорії справ є Держава України, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, якими є відповідний орган національної поліції та прокуратури. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Головного управління Казначейства у повному обсязі (а.с.110-114).

18.06.2021 відповідач Державна казначейська служба України подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнає, вважає його розмір необґрунтовано завищений. Просять відмовити у задоволенні позову (а.с.162-164).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 05.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки (а.с.105).

Ухвалою підготовчого засідання Шевченківського районного суду м. Львова від 25.05.2021 задоволено клопотання представника позивача адвоката Василик Ю.М. про залучення до участі у справі співвідповідача Державну казначейську службу України та призначено підготовче засідання на 30.06.2021 (а.с.145).

Ухвалою Шевченківського районного суду від 30.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, з викликом сторін (а.с.170).

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

Уповноважений представник відповідача позивача Василик Ю.М., яка діє на підставі Договору № 05/10-20-ц про надання правової допомоги та представлення інтересів у цивільній справі (а.с.137-139) позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Уповноважений представник відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області Лазорко І.І., який діє на підставі виписки з ЄДР ЮО, ФОМ та ГФ (а.с.120-121), в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, покликаючись на необґрунтованість заявлених вимог, а також те, що ГУ НП у Львівській області не є належним відповідачем.

Уповноважений представник відповідача прокуратури Львівської області Ванчак А.Л., котрий діє на підставі довіреності ( а.с.167), в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, підтримав письмовий відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області в судове засідання не прибули, причин неприбуття суд не повідомили, подали відзиви на позовну заяву, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, втілено в конституційні та цивільно-правові норми - ст. 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 цього Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи та матеріалами оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження, що відомості про вчинення позивачем кримінальних правопорушень були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001207 30.12.2014 за заявою ОСОБА_2 за ч.3 ст.368 КК України (т.1 а.с.1,2).

В ході досудового розслідування, а саме, в період з 05.01.2015 по 02.02.2015, мало місце проведення зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме, з мобільного телефону ОСОБА_1 , а також аудіо та відео контроль за останнім на підставі ухвал судді апеляційного суду Львівської області від 5 та 21 січня 2015 року, що стверджується відповідними протоколами ( т.1 а.с.14-22).

Водночас відповідно до постанови прокурора прокуратури Львівської області Мотринця Є.І. від 05.01.2015 здійснювався контроль за вчиненням злочину, у тому числі шляхом проведення спеціального слідчого експерименту без зміни обстановки злочину та з використанням заздалегідь виготовлених ідентифікованих та помічених, несправжніх (імітаційних) засобів з наданням їм вигляду банківських банкнот гривні України на загальну суму еквівалентну 7000 доларів США ( т.1 а.с.11-13, 23-24).

Факти проведення особистого обшуку ОСОБА_1 , а також обшуків за місцем його праці у Яворівському ДЛП ЛГП «Галсільліс» у м. Івано-Франково та в ОКСЛП «Галсільліс» у м. Львові обшуки підтверджено відповідним клопотанням старшого слідчого ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУМВСУ у Львівській області Сеніва Р.П. від 31.01.2015, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.02.2015 та протоколами обшуків від 02.02.2015 ( т.1 а.с.25-37, 72-78 ).

Ними ж підтверджується затримання ОСОБА_1 о 18.05 год. 02.02.2015 та поміщення в ІТТ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області, де він пробув до 04.02.2015.

03.02.2015 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, а згодом за ч.2 ст.369-2 КК України ( в редакції Закону України від 13.05.2014).

25.03.2015 до Шевченківського районного суду м. Львова надійшов для розгляду обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.369-2 КК України.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 10.06.2016 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, у зв`язку з відсутністю в моїх діях складу вказаного кримінального правопорушення ( а.с.15-26).

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.03.2017 вказаний вирок суду першої інстанції залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення ( а.с.27-31). Постановою Верховного Суду від 27.02.2018 рішення суду апеляційної інстанції залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, без задоволення (а.с.36-41).

З огляду на зазначене, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням з 05.01.2015 з часу проведення стосовно нього негласних слідчих (розшукових) дій, по 27.02.2018 ухвалення рішення судом касаційної інстанції, тобто 38 місяців.

Також з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 на досудовому слідстві ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2015 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів до 02.04.2015, а також його відсторонено від посади директора Яворівського дочірнього підприємства ЛГП «Галсільліс» до 02.04.2015, що водночас підтверджує факт перебування ОСОБА_1 в ІТТ по 04.02.2015 включно.

04.02.2015 прес-центром Львівської обласної прокуратури оприлюднено публікацію, в якій зазначено про затримання 02.02.2015 керівника одного з дочірніх лісогосподарських підприємств ЛГП «Галсільліс» при одержанні 147 тис. грн. неправомірної вигоди за погодження надання в оренду земельної ділянки площею 2 га у лісовому масиві для рекреаційних цілей, як про доконаний факт і дії його кваліфіковано за ч.3 ст.368 КК України та при цьому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту ( а.с.98).

Досліджуваними судом матеріалами кримінального провадження підтверджено, зокрема наступне.

З ухвали підготовчого засідання від 31.03.2015 слідує, що ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладенням ряду обов`язків, а саме: прибувати на кожну вимогу прокурора, слідчого судді або суду; не відлучатись із місця постійного проживання (реєстрації), а саме АДРЕСА_1 без дозволу суду; носити електронний засіб контролю, проте продовжено відсторонення від посади строком на 2 місяці від 02.04.2015.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2015 на задоволення захисника Людкевича В.Й. скасовано обов`язки покладені на останнього попередньою ухвало суду першої інстанції.

Крім цього, захисник Людкевича В.Й. подавав клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.02.2015 за зверненням органу досудового розслідування, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», чорного кольору, 2013 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , зареєстрований на нього, 300 доларів США, 10 385 гривень та мобільний телефон марки «Samsung», у задоволенні якого відмовлено (а.с. 236-240, 253).

Як встановлено з характеристики обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» від 03.02.2015, наданій ОСОБА_1 , останній працював в системі комунальних лісогосподарських підприємств з 2013 року та за час роботи зарекомендував себе висококваліфікованим спеціалістом лісової галузі із великим досвідом практичної роботи на керівних посадах ( а.с.97).

До кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.94).

Звільнений з посади директора Яворівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» наказом №77-д від 31.12.2015 за власним бажанням у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я ( а.с.95).

Відповідно до копій виписок із медичної карти стаціонарного хворого, листків непрацездатності ОСОБА_1 має хронічне захворювання печінки, ШКТ і швидкий каскадний розвиток серцево-судинного захворювання, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні: 23.02-06.03.2015; 20.07-29.07.2015; 03.08-14.08.15; 25.08-08.09.2015; 28.09-09.10.2015; 10.10-02.11.15; 03.11-16.11.2015; 23.11-15.12.15; 24.12-29.12.15 (а.с. 88-94).

З 22.12.2015 ОСОБА_1 встановлено інвалідність другої групи загального захворювання до січня 2017 року, з 15.12.2016 - третьої групи безтерміново, а з 24.07.2017 другої групи безтерміново та відповідно є пенсіонером ( а.с.14-97).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 10.10.2017 Шевченківським районним відділом у м. Львові ВДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано 10.10.2017, про що зроблено актовий запис №95 ( а.с.96).

Суд вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури ОСОБА_1 завдано моральну шкоду з огляду на наступне.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ст.ст. 3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За вимогами ч.ч.1,2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, ч.ч.5, 6 ст.4, ч.ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до п.п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права.

Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст. 22 ЦК України.

Передбачене ч. 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як встановлено ч.1 ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, а з 1 грудня 6500 гривень.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011, заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015, заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013, заява №12167/04).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 доведено, що кримінальне переслідування стосовно нього тривало з 05.01.2015 по 27.02.2018, тобто 38 місяців, його виправдано у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях складу вказаного кримінального правопорушення, внаслідок чого позивачу поза розумним сумнівом було завдано моральної шкоди, оскільки його тривале кримінальне переслідування, в тому числі незаконні повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тримання в ІТТ, обрання запобіжного заходу, який обмежує права громадянина, проведення обшуку, накладення арешту на майно, відсторонення від посади, призвело до порушення усталеного способу життя останнього, погіршення стану здоров`я та його стосунків з оточуючими людьми, а також приниження його честі, гідності та ділової репутації як особи, яка на протязі тривалого часу обіймала керівні посади в системі комунальних лісогосподарських підприємств,

та поза розумним сумнівом, користувалася значним авторитетом та повагою серед мешканців міста та області.

Вказані обставини, на думку суду, в цілому безумовно призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинули на почуття та душевний стан позивача, завдали йому душевних та моральних страждань, змусили нервувати, звертатися за медичною допомогою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, внаслідок існуючого хронічного захворювання, та нести додаткові витрати часу та коштів на відвідування органів досудового розслідування, прокуратури та суду, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, а вказана шкода - відшкодуванню.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

При цьому, визначений законом розмір є мінімальним, який гарантований державою, а суд, виходячи з обставин конкретної справи наділений правом визначити більший розмір відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує обставини справи, а також те, що за період проведення досудового розслідування органом досудового розслідування стосовно ОСОБА_1 приймалось ряд незаконних рішень та вчинялись ряд незаконних дій описаних вище, що обмежували його права як громадянина, тому виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір вказаної шкоди слід визначити у розмірі, визначеному позивачем 985 000 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Згідно з п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №460/201, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України.

На підставі ст.ст.81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними, відтак, позов підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у справі у виді судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування, прокуратури внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, (79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 18) шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), на відшкодування моральної шкоди суму грошових коштів у розмірі 985000,00 (дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок), завданої незаконними рішеннями та діями службових осіб органу досудового розслідування і прокуратури відповідно, ГУНП у Львівській області й Львівської обласної прокуратури, під час здійснення досудового та судового проадження у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Львівська обласна прокуратура, , місцезнаходження: 79005, м. Львів, пр-т Шевченка, 17-19.

Відповідач: Головне управління національної поліції у Львівській області, , місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Ген. Григоренка, 3.

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області, , місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 18.

Відповідач: Державна казначейська служба України, , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 січня 2022 року.

Суддя П. Т. Едер