Справа № 604/424/21
Провадження № 2/604/19/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючої судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в сел. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), починаючи із 31.12.2020 року до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на недосягнення домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час з 31.12.2020 року до 15.04.2021 року в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, покликаючись на те, що у видачі наказу про стягнення аліментів їй відмовлено.

Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року витребувано від Цетру обслуговування платників Підволочиської ДПІ Теребовлянського управління ГУ ДПС у Тернопільській області інформацію про отримані доходи ФОП ОСОБА_2 за період здійснення підприємницької діяльності з 2019 року до 01.09.2021 року.

Представник позивача адвокат Вальчук М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає, що є підстави для стягнення аліментів з відповідача у розмірі 4000 грн, що підтверджується матеріалами справи, крім того, щодо терміну стягнення аліментів пояснила суду, оскільки позивач 31.12.2020 року зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу, то є підстави для стягнення аліментів за минулий час. Вважає, що 4000 грн є достатньою сумою, яку батько може сплачувати для забезпечення належного рівня життя доньки.

Позивач позов підтримала, пояснила суду, що донька ОСОБА_4 перебуває на її утриманні, навчається в м. Тернополі, живе в квартирі спільно з батьком, однак позивач частково сплачує квартплату в ОСББ. Зазначила, що дитина має хвороби, які потребують постійного контролю та лікування. Вважає, що позивач отримує дохід, з якого може виділити 4000 грн на утримання дитини.

Представник відповідача адвокат Чегодар О.М. позов визнала частково, зазначила, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Щодо стягнення аліментів за період з 31.12.2020 року до 15.04.2021 року заперечила та вказала, що жодними доказами не підтверджений факт уникнення відповідачем від сплати аліментів, те, що він проживав за іншою адресою позивачу було відомо. Адвокат також зазначила, що витрати позивача на лікування дитини є додатковими витратами та позивач може окремо в судовому порядку звертатися про стягнення таких з відповідача. Крім того, звернула увагу на те, що спільне майно між позивачем та відповідачем поділено, а доходи відповідача не дозволяють йому сплачувати 4000 грн в місяць на утримання дитини.

Відповідач позов визнав в частині стягнення з нього аліментів на доньку ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Пояснив суду, що він здійснював оплату за репетиторів в повному обсязі до грудня 2020 року, а з січня 2021 до липня 2021 року ніс половину витрат на репетиторів для дитини. Крім того, він сплачує комунальні платежі за квартиру, в якій проживає дитина.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина.

24 квітня 1993 року сторни у справі уклали шлюб, який на час постановлення рішення розірвано.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 30.10.2018 року Виконавчим комітетом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області.

Згідно з довідкою №485 від 08.04.2021 року, позивач разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 . Окрім них в будинку зареєстровані батьки та син позивача.

Судом встановлено, що відповідач не проживає разом з сім`єю з 2020 року, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним 30.06.2021 року депутатом Скалатської міської ради С. Магмет, неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована та фактично проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , 1974 р.н., в АДРЕСА_1 . Умови проживання неповнолітньої задовільні.

Відповідно до довідки, виданої 11.06.2021 року лікарем НКП «Амбулаторія групова практика Скалатської міської ради», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: Дискінезія жовчних шляхів по гіпотонічному типу. Сольовий діатез. Гіпертрофія піднебінних мигдаликів, зниження зору. Плоскостопість. Дифузний зоб ІІ ст.

Як пояснила позивач, для забезпечення належного стану здоров`я доньки ОСОБА_4 вона змушена була оплатити 430 грн за аналізи в «Медичній лабораторії Панакея», що підтверджується замовленням від 18.05.2021 року.

Згідно з довідкою №208, виданою 10.06.2021 року директором Тернопільського мистецького фахового коледжу ім. Соломії Крушельницької, ОСОБА_3 є студенткою ІІ курсу за спеціалізацією «Хорове диригування» денної форми навчання за кошти з державного бюджету.

Позивач зазначила в судовому засіданні, що донька отримує щомісячно стипендію у розмірі близько 1000 грн.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» для дітей вікoм від 6 до 18 рокiв на час розгляду справи становить 2618 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками.

Відповідно до інформації, наданої 27.09.2021 року на ухвалу суду Підволочиською ДПІ, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 отримував такі доходи: з 01.01.2019 по 31.12.2019 424600 грн; з 01.01.2020 по 31.12.2020 164400 грн; з 01.01.2021 по 01.09.2021 року дані відсутні.

Адвокат відповідача в судовому засіданні звернула увагу на те, що в 2019 році сторони проживали спільно та спільно утримували дитину, що не заперечувалося позивачем, а тому дохід за 2019 рік просила до уваги не брати при визначенні розміру аліментів.

Згідно з ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03.12.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі про поділ майна подружжя затверджено мирову угоду, якою сторони серед іншого розділили в рівних частках квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживає відповідач та донька ОСОБА_4 під час навчання.

Таким чином судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків з утримання неповнолітньої доньки, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дитини. Покликання представника відповідача на те, що відповідач отримує не такі доходи від підприємницької діяльності як раніше, а також отримання стипендії донькою, не є підставою для уникнення обов`язку з утримання дитини.

Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, стан її здоров`я, розмір витрат на утримання дитини, потреби у її розвитку та навчанні в такому віці, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача щомісячно аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін.

При цьому суд звертає увагу, що позивач просить стягувати аліменти з 31.12.2020 року, тобто за минулий час.

Згідно з ч. 2 ст. 79 СК України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Відповідно до ухвали Підволочиського районного суду від 29.09.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України. В ухвалі зазначено, що ОСОБА_2 на території Скалатської ОТГ не зареєстрований та вибув в АДРЕСА_3 .

Суд критично оцінює письмові пояснення позивача стосовно ухилення відповідача від сплати аліментів шляхом зняття з реєстрації, оскільки відповідачу відповідно до ст. 33 Конституції України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, а тому такі твердження позивача є надуманими та не підтверджені доказами у справі.

Позивачем не доведено, що вона не могла отримати аліменти за період з 31.12.2020 року до дня пред`явлення позову - 15.04.2021 року, у зв`язку з ухилення відповідача від їх сплати. Тому суд вважає за можливе стягувати аліменти від дня пред`явлення позову, як того вимагає ч. 1 ст. 191 СК України.

Суд також звертає увагу, що позивач в уточнених позовних вимогах від 08.11.2021 року окрім часу стягнення аліментів з 31.12.2020 року, ще просить стягнути аліменти за минулий час з 31.12.2020 року до 15.04.2021 року в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, разом з тим суд дійшов висновку, що позивачем не доведено початок періоду стягнення аліментів з 31.12.2020 року, а тому і підстав для стягнення аліментів в розмірі 1/4 заробітку за період з 31.12.2020 року до моменту подання цього позову - 15.04.2021 року, на думку суду, немає.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 908,00 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 квітня 2021 року, і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Б. Сидорак