Номер провадження 22-ц/804/182/22
Номер провадження 22-ц/804/182/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головко Д. В. на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 вересня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Фоміної Ю.В. в місті Краматорську Донецької області) у цивільній справі №234/19620/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке було перейменовано в ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №490045811, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 12752,25 доларів США, а відповідач зобов`язаний повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Відповідач свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, належним чином не виконує, в результаті чого станом на 08.11.2015 року за ним утворилась заборгованість: за кредитом 9312,91 доларів США, що за курсом НБУ складає 213503,43 грн, за відсотками 4142,32 долари США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 94964,90 грн.

Просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 308468,33 грн та сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Краматорського міського суду від 16 січня 2016 року позов було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490045811 від 21.08.2007 року в сумі 308468,33 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Краматорського міського суду від 25 березня 2021 року за заявою представника відповідача скасовано заочне рішення Краматорського міського суду від 16 січня 2016 року та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Краматорського міського суду від 13 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490045811 від 21.08.2007 року станом на 08.11.2015 року у розмірі 308468,33 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом в сумі 213503,43 грн, за відсотками 94964,90 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування посилається на те, що рішення суду першої інстанції є упередженим, необґрунтованим та таким, що постановлено без надання належної правової оцінки обставинам справи, що призводить до порушення прав ОСОБА_1 ..

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що кредитор звернувся за захистом своїх порушених прав поза межами строку позовної давності, враховуючи, що останній платіж вчинено у липні 2009 року, тому позивач мав змогу з серпня 2009 року по серпень 2012 року звернутись до суду з відповідним позовом.

Вважає, що подані позивачем докази викликають сумніви з приводу їх достовірності. Розрахунок заборгованості не є детальним та здійснений з порушенням ст. 257, 258 ЦК України.

Починаючи з серпня 2012 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо кредитного договору та стягнення штрафних санкцій за вказаним договором сплив.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Альфа-Банк» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін. Зазначає, що згідно за кредитним договором сторони домовились про збільшення строку позовної давності.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки-повідомлення (а.с. 219-222). Від представника ОСОБА_1 -адвоката Головко Д.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність його та ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №490045811 від 21.08.2007 року станом на 08.11.2015 року в розмірі 308468,33 грн. в межах строку позовної давності.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можливо виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 490045811, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у сумі 12752,25 доларів США зі сплатою процентної ставки 12 % річних, а відповідачка зобов`язана в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Цільове використання кредиту: придбання транспортного засобу, оплата страхової суми. Дата остаточного повернення кредиту 21.08.2012 року.

Відповідно до частини №2 «Загальні умови кредитування», які є невід`ємною частиною кредитного договору, позовна давність за спорами, що випливають із даного Договору, включаючи, але не обмежуючи відшкодування збитків, сплатою неустойок тощо, становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності.

Як сам текст договору так і застереження до договору про збільшення строку дії договору підписані позичальником, та не оспорюються відповідачем.

Пунктом 2.8. кредитного договору встановлено,що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів,у разі сплати у валюті Кредиту-21 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 284 доларів США. Помісячний графік платежів та розрахунок процентної ставки узгоджено з ОСОБА_1 , про що свідчить підпис позичальника.

Вимога про досудове врегулювання спору була направлена на адресу ОСОБА_1 представником АТ «Альфа-Банк» 16.11.2015 року,що підтверджується реєстром рекомендованих почтових відправлень.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №490045811 від 21.08.2007 року станом на 08.11.2015 року утворилась заборгованість, яка складається: прострочена заборгованість за кредитом 9312,91 доларів США, що за курсом НБУ складає 213503,43 грн, за відсотками 4142,32 долари США, що за курсом НБУ складає 94964,90 грн. Загальна сума заборгованості станом на 08.11.2015 року складає 308468,33 грн..

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,що між сторонами укладено кредитний договір,згідно якого позивач надав відповідачці грошові кошти, які вона не повернула, умови договору про щомісячне повернення кредиту та процентів за користування ним погоджено з відповідачкою,про що свідчить підпис позичальника в договорі кредиту,а тому наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами,

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості,суд першої інстанції виходив із того,що строк договору не закінчився, а тому дійшов висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У частині 1 статті 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідається або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачка просила застосувати строк позовної давності у зв`язку із тим, що останній платіж вона виконала у липні 2009 року, а з позовом банк звернувся до суду лише в листопаді 2015 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення кредитного боргу, суд першої інстанції виходив із того,що строк позовної давності відносно платежів не сплив та не звернув уваги на те, що кредитним договором №490045811 від 21.08.2007 року передбачені платежі з повернення кредиту та сплата відсотків за його користування щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, який є Додатком №1 до Договору та його невід`ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Так, у разі сплати у валюті Кредиту 21 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 284 доларів США .

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів 21 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Такий висновок викладено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та у постанові від 23 червня 2020 року №536/1841/15-ц .

Відтак, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Останній платіж згідно наданого розрахунку відповідачем було внесено 21 липня 2011 року. Позивач звернувся до суду з позовом 23 листопада 2015 року, тобто після спливу позовної давності щодо останнього щомісячного платежу, однак в межах дії строку договору. Отже, враховуючи загальний строк позовної давності в три роки, стягненню підлягає заборгованість за договором за трирічний період, що передував даті звернення до суду з цим позовом, а саме з 08 листопада 2012 року по 08 листопада 2015 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості за кредитним договором за період з 08 листопада 2012 року по 08 листопада 2015 року становить 234390,31 грн із розрахунку:(284 доларів США (щомісячний платіж згідно графіка)х 36 місяців х 22,9255 грн).

Розмір відсотків за користування кредитом становить 12% річних. Кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за цей період становить 1095 днів. Заборгованість за процентами за вказаний період складає 84372,43 грн (234390,31 грн х 12% : 365 днів х 1095 днів).

Отже, за період з 08 листопада 2012 року по 08 листопада 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 318762,74 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 234390,31 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом - 84372,43 грн.

Враховуючи те, що при зверненні до суду позивач просив стягнути на його користь з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 308468,33 грн, стягненню підлягає саме ця сума в межах заявлених позовних вимог.

Посилання на те, що строк позовної давності сплив 10.07.2012 року є безпідставними,оскільки спростовуються встановленими обставинами, і зокрема випискою з рахунку. Крім того, дія самого договору на момент звернення з позовом не закінчилася.

Доводи про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом,судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки розрахунок надано з комп`ютерної системи позивача з зазначенням нарахованого та сплаченого кредиту, з зазначенням номеру конкретного кредитного договору. Правильність розрахунків не викликає сумніву.

Наданий відповідачем розрахунок заборгованості судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги як належний доказ, оскільки розрахунок виконано оціночною компанією ТОВ «МІГ» без зазначення документів,які були використані при розрахунку та без надання відповідних документів,які підтверджують повноваження товариства на проведення відповідних розрахунків в рамках цивільної справи.

Відповідач не заперечує проти того,що нею було укладено кредитний договір та отримано від позивача грошові кошти,які вона частково повертала, а потім перестала повертати. Заперечуючи проти розрахунку заборгованості ,наданого позивачем, належних та допустимих доказів на їх спростування відповідач не надала.

Отже, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, на підставі встановлених ними фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни судового рішення з мотивів, наведених у цій постанові з огляду на неправильне тлумачення судом вказаних вище норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК суд підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково, шляхом зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки результат розгляду справи залишається незмінним, то правових підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головко Д. В. задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду від 13 вересня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: