20.01.2022 Справа № 756/2678/18
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
Унікальний 756/2678/18
Провадження №2/756/68/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря П`яла Ю.Б.,

представника позивача адвоката Шевченка М.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Ванджурака Р.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буренко Олени Миколаївни про визнання заповіту недійсним, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним заповіт, посвідчений 15.07.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М., від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , рідна сестра діда позивача (двоюрідна баба). Після її смерті позивач звернувся до нотаріальних органів з метою прийняття спадщини.

Разом з тим, як стало відомо позивачу, померла за життя, а саме 15.07.2011 склала заповіт, відповідно до якого заповіла відповідачу все належне їй майно.

Позивач вказує, що за життя ОСОБА_3 мала проблеми із зором, страждала на катаракту та ангіосклероз сітчатки ока, у зв`язку з чим майже нічого не бачила, не могла самостійно пересуватись, готувати та вживати їжу, а на день складання оспорюваного заповіту їй виповнилося 96 років. На думку позивача ОСОБА_3 не могла самостійно прочитати текст заповіту, тому його посвідчення повинно було відбуватися при свідках.

На підставі викладеного позивач вважає оспорюваний заповіт таким, що посвідчений з порушенням норм чинного законодавства та просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 15.07.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М., від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.03.2018 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.03.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (головуючий суддя Диба О.В.).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.03.2019 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.01.2020 у справі призначено посмертну судово-медичну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.01.2021 провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач є сусідкою ОСОБА_3 , на її прохання завжди надавала допомогу останній та ніколи не відмовляла, у зв`язку з чим не маючи близьких родичів ОСОБА_3 особисто вирішила скласти на відповідача заповіт. Проте згодом з`ясувалося, що у ОСОБА_3 є родич - позивач у справі, у зв`язку з чим відповідач повернула заповіт заповідачу і всі відносини перервалися, оскільки потреба у допомозі відповідача зникла. В подальшому ОСОБА_3 кілька разів зверталася до відповідача по допомогу та складала заповіти, зокрема, у 2007 році, який відповідач повернула після відновлення відносин між позивачем та ОСОБА_3 . Проте у 2009 році остання знову звернулася по допомогу до сусідів, зокрема і відповідачки, яка доглядала за нею, після чого згодом ОСОБА_3 знову запропонувала скласти на неї заповіт. Під час складання 15.07.2011 заповіту ОСОБА_3 була ознайомлена з усіма вимогами, з вільним волевиявленням склала заповіт, за яким все своє майно заповіла відповідачу. Після смерті ОСОБА_3 01.12.2013 відповідач здійснила поховання за власний кошт та поминальний обід. Через деякий час відповідач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, від якого дізналася про те, що позивач також звернулася із заявою про прийняття спадщини, проте за заповітом складеним 07.04.2008. Сторона відповідача вважає заповіт складений ОСОБА_3 15.07.2011 дійсним, оскільки остання усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, здійснила вільне волевиявлення щодо належного їй майна, а вади зору та похилий вік, на таке волевиявлення не впливало. Крім того, процедуру посвідчення заповіту, порушено не було.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства. Зазначив, що не є належним відповідачем у справі.

Заслухавши пояснення учасників, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно заповіту посвідченого 15.07.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1217 (а.с.33, т.І), ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день його смерті і на що вона матиме право за законом. Заповіт містить посилання на те, що його записано зі слів ОСОБА_3 , прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним у присутності приватного нотаріуса, а також що у зв`язку з похилим віком заповідача заповіт складено та посвідчено за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у віці 98 років у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 01.12.2013 Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.28, т.І).

Згідно довідки №18992 від 18.12.2013 КП «Житлосервіс Куренівка» у Оболонському районі м. Києва, ОСОБА_3 була зареєстрована з 26.08.1999 по день смерті за адресою АДРЕСА_1 , з 12.12.2013 знята з обліку як померла (а.с.29,т.І).

Як встановлено судом, 19.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. заведено спадкову справу №8/2013 щодо майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 36, т. І). Відповідач із заявами про прийняття спадщини зверталася 06.05.2014 та 12.06.2014 (а.с.45,т.І).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.06.2014, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що в матеріалах справи міститься заповіт на все майно ОСОБА_3 , складений та посвідчений останньою 15.07.2011 на ім`я іншої особи, а кожний новий заповіт скасовує попередній та не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Як убачається з інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна серія КВ-2014 №50553 від 05.03.2014, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.1999 після смерті ОСОБА_4 , посвідченого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №Ін-200 (а.с.31,32,42, т.І).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

Стаття 1257 ЦК України передбачає перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 недієздатною у встановленому законом порядку не визнавалася.

В матеріалах справи міститься копія виписки з історії хвороби ОСОБА_3 №6731 з неврологічного відділення клінічної лікарні №3, копія витягу Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Оболонського району м. Києва з амбулаторної та стаціонарної картки ОСОБА_3 , з яких убачається, що ОСОБА_3 хворіла на поперековий остеохондроз з вираженим больовим синдромом, ангіосклероз сітчатки ока, посттромбофлебічний синдром, тромбофлебіт глибоких вен, ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІ ст., серцеву недостатність ст. ІІ (А), хронічну венозну недостатність, хронічний гастродуоденіт в стадії загострення, хронічна лімфовенозна недостатність, лімфостаз та трофічні виразки обох нижніх кінцівок.

Суд звертає увагу на те, що позивач у 2014 році зверталася до суду із позовною заявою про визнання оспорюваного заповіту недійсним з підстав того, що спадкодавець, в момент посвідчення заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

У матеріалах справи міститься копія висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи №158 від 26.02.2016, складеного на підставі ухвал Оболонського районного суду м. Києва від 12.05.2015 та від 19.06.2015 у справі №2/756/199/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. про визнання заповіту недійсним, згідно якого під час підписання заповіту 15.07.2011 ОСОБА_3 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з мнестичним зниженням та емоційно-вольовими порушеннями, при цьому за своїм психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с.54-70,т.І).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.10.2016 (ун.№ 756/8467/14-ц) зазначена вище позовна заява була залишена без розгляду.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Крім того, за приписами частин 1-4 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

За клопотанням представника позивача судом призначалася посмертна судово-медична експертиза для вирішення питання чи могла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із поганим зором, в момент посвідчення заповіту 15.07.2011 самостійно прочитати текст заповіту та підписати заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М., проведення якої було доручено Головному бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України.

Згідно висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України №306/20 від 15.12.2020 (а.с.113-164, т.ІІ), можливість для ОСОБА_3 в момент посвідчення заповіту 15.07.2011 самостійно прочитати текст заповіту та підписати заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М., не виключається.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що працювала соціальним робітником у померлої до 26.03.2013 , ходила двічі на тиждень. Зазначила, що померла була інвалідом та не могла себе обслуговувати, проте по хаті пересувалася сама, незрячою не була, слабо бачила, при свідкові не читала, хоча окуляри для зору мала, коли хтось приходив то впізнавала людей по голосу. Свідок вказувала, що померла особисто давала кошти на оплату комунальних послуг.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що познайомилася з померлою у 2008 році коли та почала проживати з позивачем. Зазначала, що у померлої був поганий зір, вона була незряча чи малозряча, свідок не бачила щоб померла читала чи писала, окулярів померла не носила, сама себе не обслуговувала. Як вказувала свідок, з 2011 по 2013 роки вона разом з позивачем привозила ОСОБА_3 продукти харчування, проте не знає хто їй готував.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показав, що є сином позивача. Пояснював, що коли вони дізналися, що у них є родич (бабуся), то зраділи, забрали її до себе, проте згодом вона повернулася до своєї квартири. Свідок вказував, що стан здоров`я бабусі був не дуже добрий, вона пересувалася по стінам, людей впізнавала лише по голосу, потребувала стороннього догляду.

ОСОБА_8 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, показала, що є сусідкою позивача. Повідомила, що у квартирі позивача була близько 10 разів, бачила померлу. Зазначала, що бабуся дуже погано бачила, проте незрячою не була, інколи не впізнавала осіб, пересувалася по стінкам, свідок не бачила щоб бабуся виконувала якусь хатню роботу.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є сусідкою померлої та відповідача, вказала, що бачила померлу періодично на вулиці на лавці, і за декілька тижнів до смерті також бачила. Пояснила, що інколи залишала свою дитину у ОСОБА_3 , яка мала багато книжок, і зі слів дитини вона їй читала їх. Свідок також зауважила, що за кілька місяців до смерті померла зі свого гаманця давала гроші дітям свідка.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що є сусідкою відповідача та померлої, вказувала, що часто бачила як померла сиділа на лавці на вулиці, грала в карти та читала користуючись окулярами.

Свідок ОСОБА_11 допитана в судовому засіданні суду пояснила, що є сестрою відповідача, знала померлу з 1999 року, кожного місяця приїжджала до відповідача та бачила померлу, останній раз за кілька місяців до її смерті. Свідок вказувала, що особисто не бачила щоб померла читала, натомість знає, що померла була самостійною, могла пришивати ґудзики без окулярів.

Дослідивши матеріали справи, суд не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_7 , оскільки вони не узгоджуються з його поясненнями наданими під час розгляду цивільної справи ун.№ 756/8467/14-ц та опис яких, міститься у висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи №158 від 26.02.2016 (а.с. 67-68, т. І). У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що свідок є заінтересованим у результатах розгляду справи, чого під час допиту в судовому засіданні він не заперечував.

В судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_12 , - лікаря - судово - медичного експерта судово - медичного відділу ДСУ «Головне бюро судово - медичної експертизи МОЗ України», яка була членом експертної комісії та доповідачем при проведенні відповідної експертизи відносно спадкодавця. Експерт в судовому засіданні показала, що при проведенні експертизи були досліджені всі надані судом матеріали справи та медичні документи, враховані покази допитаних в судовому засіданні свідків, тому виходячи саме з цих обставин, експертна комісія дійшла до викладеного нею висновку. Наданих судом матеріалів було достатньо для проведення відповідного експертного дослідження.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що оспорюваний заповіт є недійсним, в ході розгляду справи судом достовірно встановлено, що померла ОСОБА_3 під час складання та підписання заповіту від 15.07.2011 усвідомлювала значення своїх та могла керувати ними, а наявність у неї ряду захворювань не позбавляло її можливості самостійно прочитати текст заповіту та підписати його, що свідчить про дотримання порядку його посвідчення, а тому, позовні вимоги до ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Суд також зауважує, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. не є належним відповідачем по справі, оскільки нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.11.2020 у справі №200/3452/17 (провадження №61-18790св19).

Таким чином, позовні вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. задоволенню не підлягають, оскільки вказана особа є неналежним відповідачем по справі.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буренко Олени Миколаївни (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, 14, оф. 32-А) про визнання заповіту недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 20.01.2022

Суддя: О.В. Диба