Дата документу 13.01.2022 Справа № 317/712/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/611/22 Головуючий у 1-й інстанції: Ачкасов О.М.
Є.У.№ 317/712/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 25.04.2018 сторони уклали кредитний договір шляхом підписання позичальником заяви про приєднання №1357011 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, внаслідок чого відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт». Відповідачу був встановлений кредит у розмірі 42 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 35,00 % на рік за користування кредитними коштами, 0,001 % річних за користування кредитними коштами, комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит - 2,5% від суми таких коштів як зазначено у заяві про встановлення відновлюваної кредитної лінії, строк кредиту (користування ним) встановлено 60 місяців. Однак, станом на 20.02.2020 р. у відповідача виникла заборгованість у сумі 34202,75 грн

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 31552,86 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 29 363,09 грн. та заборгованості за відсотками 2189,77 грн., станом на 20.02.2020.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 1939, 15 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги, оскільки не врахував, що кредитні кошти він не отримував, вказані кошти були зняті з його рахунку шахрайським шляхом про що він одразу повідомив Банк та органи поліції.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк зазначив, що рішення суду є законним і обґрунтованим. Позичальник персонально відповідає за зберігання і не розголошення третім особам авторизаційних та ідентифікаційних даних при роботі в системі дистанційного банківського обслуговування. Клієнт несе ризики та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефону, його втрати, незаконного заволодіння ним, ризики технічного перехоплення інформації, направленої на номер мобільного телефону клієнта.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов Банку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, має заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора. Про несанкціоноване списання кредитних коштів, втрату чи викрадення платіжної карти позичальник негайно Банк не повідомив, до служби безпеки банку не звертався, а тому ризик збитків від здійснених операцій за електронним платіжним засобом несе відповідач.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що 25.04.2018 між відповідачем та АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» був укладений договір про приєднання №1357011 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, внаслідок чого відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт». Відповідачу був встановлений кредит у розмірі 42000,00 грн., зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 35,00 % на рік за користування кредитними коштами, 0,001 % річних за користування кредитними коштами, комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит - 2,5% від суми таких коштів як зазначено у заяві про встановлення відновлюваної кредитної лінії, строк кредиту (користування ним) встановлено 60 місяців. Однак, станом на 20.02.2020 р. у відповідача виникла заборгованість у сумі 34202,75 грн. (а.с. 14-16).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 20.02.2020 склала в сумі 34202,75 грн., з якої: заборгованість за кредитом 29 363,09 грн., заборгованість за відсотками 2189,77 грн., заборгованість по пені 2127,95 грн., розмір 3% річних на суму простроченого кредиту 389,83 грн., розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів 71,56 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 36,84 грн., витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 23,71 грн. (а.с. 4-5).

Заперечуючи проти позову, представник відповідача пояснював у суді, що у грудні 2018 з його банківської картки шахрайським шляхом були списані грошові кошти, про що він повідомив Банк та звернувся до правоохоронних органів.

Відповідач 05.01.2019 звернувся у Вільнянське відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. На підставі зазначеної заяви 05.01.2019 були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ст.190 ч.1 КК України, за №0000025.

Із листа Банку №107.20/1-2161 від 01.10.2020 відомо, що відповідачу відкрито рахунок з відновлюваною кредитною лінією в розмірі 42000,00 грн. Користування відповідачем кредитною лінією здійснювало з травня 2018. Факт виведення грошових коштів по виписці по рахунку відбувся 30.12.2018: переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 0001- 19195,00 грн. (із яких 195,00 грн. комісія за зняття коштів); 30.12.2018 р. переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 0001- 18185,00 грн. (із яких 185,00 грн. комісія за зняття коштів).

Виходячи із положень ст.ст.1050,1054 ЦК України, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики у разі невиконання основного зобов`язання. Кошти з рахунку відповідача були зняті до моменту заблокування картки за заявою держателя картки, в зв`язку із чим відповідач несе відповідальність за заборгованість, яка утворилась на її рахунку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не було надано а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час розгляду апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо вимог позову.

Судом першої інстанції дана належна оцінка доводам відповідача про те, що кредитні кошти були зняті з карткового рахунку невідомими особами внаслідок шахрайських дій.

Порядок розрахунку платіжними картками в мережі Інтернет регулюється правилами міжнародних платіжних систем (надалі - МПС). За загальним алгоритмом при розрахунку держателем платіжної картки в мережі Інтернет, останній має виконати вимоги щодо введення інформації, що зазначена на Картці: номер Картки, строк дії та CVC або CVV-2. Особливість технології операції переказу через МПС полягає в тому, що операція проводиться в два етапи: першим етапом є створення авторизаційного дщеумента на позитивне блокування коштів по картці клієнта, завдяки чому сума переказу стає доступною клієнту; другим етапом є створення фінансового документу на підставі клірингової інформації від МПС та проведення розрахунків.

«CVV2» (Card verification value)/ «CVC2» (Card validation code) код - 3-х значний код безпеки, який надрукований на зворотній стороні Картки на смузі для підпису і використовується для перевірки дійсності Картки та як додатковий захисний елемент і засіб ідентифікації при проведенні транзакцій без фізичного пред`явлення Картки.

Позичальник персонально відповідає за зберігання і не розголошення третім особам авторизаційних та ідентифікаційних даних при роботі ДБО, компрометацію ідентифікаційних/авторизаційних даних за допомогою вірусів і програм- шпигунів на персональному програмному забезпеченні Позичальника. Банк не несе відповідальності за операції з Картковим рахунком Позичальника при розголошенні третім особам авторизаційних та ідентифікаційних даних, відсутності сертифікованого антивірусного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з п. 14.3. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

На підставі п. 14.12. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 1 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року (далі - Положення), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 9 розділу VI Положення).

Відповідно до п. 8 розділу VI Положення емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні.

Помилковий переказ це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний переказ рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу.

Тому відповідальність емітента платіжного засобу визнається, якщо не доведено протилежне.

Саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення передбачено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до п. 9.14 Розділ IX Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - Договір), затверджених постановою правління AT «Ощадбанк» від 05 серпня 2015 року №694 у редакції чинній на час укладення договору про відкриття та обслуговування рахунку позивача, клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможпивість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт.

На підставі п. 9.15 Розділ IX Договору Клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві-анкеті на відкриття рахунку фізичній особі та видачу платіжної картки або повідомлений Банку в іншому встановленому договором порядку як номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на номер мобільного телефону Клієнта.

Відповідно до п. 17.4.1. Розділ XV11 Договору клієнт зобов`язаний забезпечити належний рівені захисту свого Облікового запису в Системі Дистанційного банківського обслуговування (ДБО), а саме: 1) нікому не передавати управління своїм Обліковим записом в Системі ДБО; 2) нікому не передавати в будь-якій формі свої логін та пароль Облікового запису в Системі ДБО; 3) забезпечити захист свого мобільного / телефону та SIM-картки, на номер якої Система ДБО надсилає коди підтвердження операцій; 4) забезпечити антивірусну безпеку своїх інформаційних систем (безперервне використання та своєчасне оновлення антивірусних програм на персональних комп`ютерах, смартфонах, планшетах і т.п.), за допомогою яких він виконує доступ до Системи ДБО. 5) негайно змінити пароль в Системі ДБО у випадку якщо пароль, або його частина стала відома іншій особі.

Отже, обов`язок користувача надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані, які дозволять за його допомогою ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію поширюється як на усі перелічені дані у сукупності, так І на кожен зокрема.

Списання коштів з карткового рахунку відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача шляхом введення паролів відомих лише Позичальнику.

Кожне повідомлення паролю (PIN) до системи веб-банкінгу супроводжувалось застереженням про нерозголошення отриманої інформації стороннім особам. Списання коштів було санкціоновано Позичальником і відбулося до того, як була заблокована платіжна картка. Банк зобов`язаний приймати до виконання та виконувати Електронні розрахункові документи Клієнта, підтверджені одноразовим цифровим паролем, оформлені та надані Клієнтом відповідно до договору та законодавства.

У зв`язку з тим, що дії Позичальника призвели до незаконного використання РІНу, Банк не несе відповідальність за списання коштів. Відповідно до Правил міжнародних платіжних систем перерахування коштів, вказаних Клієнтом, здійснюється миттєво.

Позичальник повинен був негайно повідомити Банк про втрату чи викрадення платіжної картки, що позичальником виконано не було, тому до даних правовідносин застосовується Постанова Національного банку України №705 від 05.11.2014 р. «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», зокрема розділ VI зазначеної постанови.

До моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку, ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Позичальник до установи банку (Служби безпеки) не звертався, розслідування щодо списання коштів з його рахунку не проводилось.

За таких підстав банк не несе відповідальності за збитки від операцій, які повинен був контролювати ОСОБА_1 .

Сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності обвинувального вироку, яким було б встановлено заволодіння грошовими коштами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» шахрайським способом, не доводить вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий І.В. Кочеткова
Судді А.В. Дашковська

О.М. Кримська