Справа № 761/9190/21
Провадження № 2/761/4160/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Горбань К.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Київської міської Ради про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач-1) та Київської міської Ради (далі по тесту - відповідач-2) про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження органу приватизації Шевченківського району міста Києва №12564 від 10 жовтня 1995 року позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,7 квадратних метрів.

Власниками інших частин квартири є мама позивача - ОСОБА_2 та її тьотя - ОСОБА_4 - по одній третій частині кожна.

ОСОБА_4 померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 . Власної сім`ї ОСОБА_4 не мала та спадкоємців у неї немає.

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори зверталась мама позивача - ОСОБА_2 , однак постановою державного нотаріуса одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 16.06.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини зазначеної квартири у зв`язку з тим, що відповідно до вимог Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , племінники померлої не входили до кола осіб, що мали право на спадщину.

На момент смерті ОСОБА_4 позивач та відповідач-1 проживали в квартирі і продовжують проживати в ній до цього часу. Позивач з відповідачем-1 несуть всі ви трати по утриманню квартири, по оплаті комунальних послуг та безперервно і беззастережно користуються квартирою, ремонтують її та підтримують в ній порядок.

Таким чином, позивач протягом 22 років відкрито і безперервно володіє нерухомим майном, яке належало раніше ОСОБА_4 . Місцевій територіальній громаді відомо, що ОСОБА_4 давно померла, та що всією квартирою володіють позивач та її мама.

Проте, за цей час жодної претензії їм ніхто не пред`являв і на частину квартири, що належала ОСОБА_4 не претендував.

Позивач вважала, що згідно зі ст. 344 ЦК України, вона набула право власності в порядку набувальної давності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка формально належить ОСОБА_4 . Відповідач-1, як співвласник, не заперечує проти визнання права власності на 1/3 частину квартири, яка належала ОСОБА_4 за мною.

Посилаючись на викладене позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 19.03.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.08.2021 року.

26.07.2021 року від представника відповідача-2 Київської міської ради надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що позивачем не була доведена умова щодо добросовісності заволодіння нею майном, оскільки їй було відомо хто був дійсним власником майна, а тому підстави для визнання права власності за набувальною давністю.

02.08.2021 року розгляд справи було відкладено на 04.10.2021 року у зв`язку із неявкою учасників справи.

02.08.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справу по суті на 16.12.2021 року.

В судовому засіданні 16.12.2021 року було оголошено перерву у розгляді справи до 24.01.2022 року для отримання спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .

В судовому засіданні 24.01.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд про їх задоволення.

В судовому засіданні 24.01.2022 року відповідач-1 позов визнала та просила його задовольнити.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у відзиві просив суд розглядати справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступник підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.10.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яка наявна в матеріалах справи.

16.06.2015 року відповідач-1 ОСОБА_2 звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 16.06.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини квартири у зв`язку з тим, що відповідно до вимог Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , племінники померлої не входили до кола осіб, що мали право на спадщину.

Позивач зазначала, що вона відкрито і безперервно протягом 22 років володіє частиною квартири, яка належала ОСОБА_4 , а тому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

Окрім того, враховуючи положення частин першої та третьої статті 1277 ЦК України, слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач була обізнана про те, що власником частини квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом спору та на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, була ОСОБА_4 , тому не можна вважати володіння позивачем частиною квартири, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 ,, добросовісним. Смерть ОСОБА_4 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не давали ОСОБА_3 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Такі ж самі за суттю висновки містяться в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18, а також в постанові від 16 квітня 2021 року у справі № 646/2623/20.

Посилання позивача з приводу того, що вони з відповідачем-1 несуть всі ви трати по утриманню квартири, по оплаті комунальних послуг та безперервно і беззастережно користуються квартирою, ремонтують її та підтримують в ній порядок не дають підстав для застосування вимог ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Київської міської Ради про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Київська міська рада: м. Київ, вул. Хрещатик, 36, .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення складено: 28.01.2022 року.