ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1289/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2022 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П. за участі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

19.08.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів.

У своїй заяві позивач посилається на те, що він із відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2020. Від шлюбу подружжя мають трьох дочок повнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після подання позову про розірвання шлюбу до суду сторони домовились щодо виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань з утримання його спільних з відповідачкою дітей, шляхом передачі позивачем своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя у власність ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку загальною площею 81,9 кв.м, земельної ділянки площею 0.1500 га з кадастровим номером :03:019:0058, земельної ділянки площею 0.1272 га з кадастровим номером :03:019:0059, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що позивачем було надано нотаріально посвідчену згоду на укладення ОСОБА_2 договорів дарування зазначеного майна на користь доньки ОСОБА_6 . У свою чергу відповідачка не буде мати до позивача претензій матеріального та нематеріального характеру, про що ОСОБА_2 30.10.2020 власноручно склала відповідну розписку. Позивач вважає, що сторони фактично домовилися про припинення права ОСОБА_2 на аліменти для дітей у зв`язку із передачею права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, хоч нотаріально посвідченого договору між ними укладено не було.

Однак, всупереч досягнутій та виконаній домовленості, ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою стягнення аліментів та 15.04.2021 Петриківським районним судом було видано судовий наказ у справі № 187/355/21, за яким стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 16 березня 2021 року і до повноліття дітей та судовий збір у розмірі 227 грн. на користь держави.

Позивач вважає, що у зв`язку із передачею ним права власності на нерухоме майно, право відповідачки на аліменти для дітей припинилося на підставі досягнутої між ними домовленості, а тому просить припинити обов`язок ОСОБА_1 щодо утримання дітей: неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 16 березня 2021 року і до повноліття дітей.

14.09.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області справу прийнято до свого провадження, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

18.11.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовільнити посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідачка позовні вимоги заперечила та вказала, що при складенні нею розписки про перехід права на частину належного позивачу майна на користь їх доньки ОСОБА_6 в рахунок аліментів на утримання інших неповнолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , з позивачем вона мала домовленість про добровільне надання ним коштів на утримання неповнолітніх дітей, якої позивач не дотримався та такої допомоги не надавав. Вказане та скрутне матеріальне становище змусило її звернутися до суду з заявою про стягнення з позивача аліментів. Дії позивача пов`язані з моральним тиском на неї змусили її припинити примусове стягнення з позивача аліментів за забрати виконавчий документ з державної виконавчої служби.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу і дослідивши письмові докази вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що під час шлюбу сторін придбали наступне нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 81,9 кв. м., земельна ділянка площею 0.1500 га, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:019:0058, та земельна ділянка площею 0.1272 га, цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:019:0059. Вказані об`єкти нерухомого майна розташовані за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчать копії договорів купівлі продажу вказаного майна.

Сторони мають троє спільних дітей: повнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

30 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 надав дружині ОСОБА_2 нотаріально посвідчену згоду на укладення нею договорів дарування вищевказаних житлового будинку та земельних ділянок на користь ОСОБА_3 .

30 жовтня 2020 pоку між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено та нотаріально посвідчено договори дарування вищевказаних житлового будинку та земельних ділянок про що свідчить копія вказаного договору та копія витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 жовтня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 782.

15 квітня 2021 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ (справа № 187/355/21, провадження № 2-н/0187/15/21), яким з боржника ОСОБА_1 стягнуто на користь стягувача ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 16 березня 2021 року і до повноліття дітей, а також судовий збір на користь держави у розмірі 227 (Двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

За заявою відповідача ОСОБА_2 (стягувача) від 15.06.2021 повернуто зазначений судовий наказ, як виконавчий документ, у зв`язку з домовленістю сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Матеріали справи містять розписку ОСОБА_2 від 30 жовтня 2020 року про те, що вона підтверджує факт передачі майна від ОСОБА_1 (50%, якого належить ОСОБА_1 ) в рахунок утримання неповнолітніх спільних дітей (аліментів): ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Матеріальних претензій та нематеріальних претензій до ОСОБА_1 не має.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного:

Згідно ст. 190 Сімейного кодексу України (СК) той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

При цьому за своєю правовою природою Договір дарування - це домовленість, за якою одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (Стаття 717 Цивільного кодексу України).

Договір дарування належить до безоплатних правочинів, за умовами якого обдаровуваний не має перед дарувальником будь-якого зобов`язання матеріального характеру.

Отже, відповідачем за згодою позивача укладено саме договір дарування вищевказаного нерухомого майна за яким спільній повнолітній дитині сторін ОСОБА_3 саме безоплатно (без жодних умов) передано у власність таке майно.

Позивач складаючи заяву зі згодою відповідачу на укладення договору дарування зазначив, що умови договору дарування йому зрозумілі, про що свідчить зміст такої заяви.

При цьому, твердження позивача про те, що сторони фактично домовились про припинення права ОСОБА_2 на аліменти для неповнолітніх дітей у зв`язку з передачею права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно іншій повнолітній дитині, без укладення такого нотаріально посвідченого договору між ними, безпідставні та не гуртуються на вказаних положеннях закону і не відповідають змісту укладених договорів.

Суд зазначає, що наявність, лише, розписки відповідача від 30.10.2020 про те, що вона підтверджує факт передачі майна від позивач в рахунок утримання неповнолітніх спільних дітей (аліментів): ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без дотримання визначених законом вимог щодо процедури та форми укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, за фактичного укладення договору дарування, жодним чином не може свідчити про існування договору про припинення прав на аліменти.

Слід зауважити, що набувачем (обдарованою особою) майна за укладеними договорами дарування є повнолітня спільна донька сторін, а не відповідач, як особа на утриманні якої перебувають неповнолітні діти чи самі такі діти, на утримання яких стягуються аліменти.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей".

Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Як вбачається з ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Складення відповідачем розписки від 30.10.2020 та відмова від стягнення аліментів в примусовому порядку, не свідчать про існування обставин, що мають істотне значення та є підставою для припинення обов`язку позивача щодо утримання неповнолітніх дітей.

Отже, оцінюючи встановлені судом обставини в сукупності, беручи до уваги, що неповнолітні діти сторін продовжують проживати разом з відповідачем та перебувають на її повному утриманні, позивач добровільно допомоги на їх утримання не надає, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено існування обставин, які можна вважати такими, що є істотними та свідчать про наявність підстав для звільнення позивача від його обов`язку по утриманню двох неповнолітніх дітей.

Таким чином позовні вимог ОСОБА_1 про звільнення його від сплати аліментів безпідставні і в їх задоволенні слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові по сплаті судового збору суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21 січня 2022 року.

Суддя: В. О. Говоруха