Справа № 591/398/21
Провадження № 2/591/269/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Товстухи Д.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу №591/398/21 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 20 травня 2014 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 27,60% за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобов`язання за договором, станом на 13 листопада 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 28 230 грн.78 коп., а тому просить стягнути на його користь борг та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Від нього надійшла письмова заява про слухання справи в його відсутність та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та його представник проти позову заперечили.

Представник відповідача подав письмовий відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, мотивує тим, що в анкеті-заяві не зазначена відсоткова ставка. Умови та правила, на які посилається позивач, відповідачем не підписувалися. Згідно розрахунку заборгованість позивача за тілом кредиту становить 21602,47 грн., фактично відповідачем сплачено банку 100 374,07 грн. Таким чином заборгованість у відповідача відсутня.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 16 березня 2021 року.

Протокольною ухвалою головуючого від 16 березня 2021 року відкладено розгляд справи до 15 квітня 2021 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача.

Протокольною ухвалою головуючого від 15 квітня 2021 року відкладено розгляд справи до 4 червня 2021 року за клопотанням відповідача.

Протокольною ухвалою головуючого від 4 червня 2021 року відкладено розгляд справи до 29 липня 2021 року за клопотанням відповідача.

Протокольною ухвалою головуючого від 29 липня 2021 року відкладено розгляд справи до 21 вересня 2021 року у зв`язку з неможливістю доставити відповідача до зали судового засідання.

Протокольною ухвалою головуючого від 21 вересня 2021 року за клопотанням відповідача відкладено розгляд справи до 27 жовтня 2021 року.

Протокольною ухвалою головуючого від 27 жовтня 2021 року відкладено розгляд справи до 3 грудня 2021 року за клопотанням представника відповідача.

Протокольною ухвалою головуючого від 3 грудня 2021 року відкладено розгляд справи до 18 січня 2922 року у зв`язку з неможливістю доставити відповідача.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 20 травня 2014 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10).

Згідно позиції позивача відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на 13 листопада 2020 року заборгованість відповідача перед банком становить 28 230 грн. 78 коп., яка складається з:

21 602,47 грн. заборгованість кредиту;

6628,31 грн. заборгованість за відсотками;

0,00 пеня.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ОСОБА_1 АТ «Акцент -Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 травня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена ВСУ у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, відповідач фактично використав 21 602,47 грн. кредитних коштів, наданих банком. В той час як позивачем сплачено борг в сумі 100 374,07 грн. (а.с.5-9).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті банку в повному обсязі, підстави для стягнення боргу з відповідача відсутні.

Посилання представника позивача на те, що відповідач користувався, а тому ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і погодився з ними, не заслуговує на увагу, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що сплата кредитних коштів була спрямована відповідачем на погашення відсотків, а не тіла кредиту, не зрозуміло в якому розмірі сплачувалися відсотки. З розміру проведених оплат не можна достовірно зробити висновок, що позивач був обізнаний про розмір процентів (на яких наполягає позивач).

Таким чином, в задоволенні позову АТ «Акцент - Банк» належить відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273,280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 18 січня 2022 року.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11 , Код 14360080

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Г.В. Шелєхова