Провадження № 2/127/5256/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2022 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Антонюк В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Золотухін О.О., звернувся до суду із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В., приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В.. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2905, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості, в розмірі 279 807 грн. 92 коп.

Позивач вказує, що заборгованість, як вказано у виконавчому написі, виникла у зв`язку із простроченням платежів за кредитним договором № 500277379 від 16.05.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами є ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі договору №1 про відступлення прав вимоги від 21.06.2016 року, правонаступником якого є ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на підставі договору про відступлення права вимоги №2019-1К1/ВЕСТА від 26.12.2018 року, правонаступником якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підставі договору відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року.

29.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження № 64977775 з виконання виконавчого напису №2905 від 09.03.2021 року.

Позивач зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не враховано, що п. 2 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року на час його застосування, а саме станом на 29.03.2021року, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, не містив п.2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів укладених у простій письмовій формі, оскільки п.2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний не чинним.

Крім того, позивач зазначає, що ним не було отримано письмової вимоги (повідомлення) від банку та відповідно він не визнає заборгованість, оскільки позбавлений будь-якої інформації зі сторони банку щодо кредитних зобов`язань. Жодних листів з вимогою про усунення порушень за кредитним договором, позивач не отримував, чим був позбавлений можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. За таких обставин просив визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути із відповідача на його користь понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5 500 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, надано відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов.

05.01.2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість.

06.01.2022 року на адресу суду надійшло письмове клопотання представника відповідача, в якому він просить відмовити позивачу в частині позовних вимог, щодо стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність.

Треті особи своїм право на надання пояснень не скористалася.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В.. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2905 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості, в розмірі 278 307, 92 грн., в тому числі:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту - 97 972, 54 (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві) гривні 54 копійки;

- сума заборгованості за відсотками та комісіями складає 180 335, 38(сто вісімдесят тисяч триста тридцять п`ять) гривень 38 копійок;

- плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 1 500 гривень.

Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 279 807,92 грн.

29.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. було відкрито виконавче провадження № 64977775 з виконання виконавчого напису №2905 від 09.03.2021 року.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, Законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.

10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

Так, виконавчий напис від 09.03.2021 року було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису ПАТ «Альфа-Банк», не був посвідчений нотаріально, а тому у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. були відсутні правові підстави для прийняття у Товариства документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Відповідно у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду 21.09.2021 року у справі №910/10374/17 ухвалила постанову в якій зазначено, що подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів № 779 та № 780 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому позов до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», який є стягувачем за виконавчим написом, в цій частині, підлягає до задоволення.

Суд звертає увагу відповідача на те, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не спростовує існування кредитних зобов`язань позивача перед відповідачем чи заборгованості за такими зобов`язаннями та не підтверджує їх.

Що ж стосується заявлених вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача, понесених судових витрат в частині судового збору, то суд зважає на наступне.

Оскільки суд прийшов до переконання в необхідності задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Вердикт капітал» слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 908 гривень.

Що ж стосується вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5 500 грн., то суд вважає, що заявлені вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як визначено в п. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до поданого договору про надання правової допомоги від 15.10.2021 року, за надання послуги з правової допомоги Клієнт сплачує Адвокатові плату у формі гонорару.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Пункт 4.2 вказаного договору передбачає, що процесуальні дії: (участь у судових засіданнях, оформлення клопотань, заяв, позовів, скарг та інших документів), погоджуються сторонами та оплачуються відповідно до виставлених рахунків.

Як вбачається із Дубліката Квитанції 0.0..1 від 16.11.2021 року, позивачем ОСОБА_1 проведено оплату послуг правової допомоги згідно договору від 15.10.2021 року та акту від 14.11.2021 року(справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про скасув. вик. нап.) в сумі 5 500 грн. Одержувач: Золотухін О.О. (адвокат).

Згідно Акта здавання-приймання робіт від 14.11.2021 року, адвокатом були виконані наступні роботи (надані такі послуги): вивчення та правовий аналіз матеріалів, що є предметом позову - 2 години, вартість - 1000,00 грн.; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції необхідної для написання позову - 4 години, вартість - 2000,00 грн.; підготовка процесуальних документів по справі (адвокатського запиту, позову) - 5 годин, вартість - 2500,00 грн. Всього - 11 годин, вартість - 5500 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ;

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в Постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При розгляді заяви про розподіл судових витрат, представник відповідача заявив клопотання про залишення без задоволення заяви сторони позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на її необґрунтованість та недоведеність.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності. Крім того, оцінка дій, що полягали у: "вивченні та правовому аналізі матеріалів, що є предметом позову, опрацюванні законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формуванні правової позиції необхідної для написання позову, підготовка процесуальних документів по справі (адвокатського запиту, позову), вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі 5 500 грн., буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 750, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, статтями 12, 81-82, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем 09.03.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №2905, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 279 807 гривень 92 копійки, за кредитним договором 500277379 від 16.05.2012 року, укладеного з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами є ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі договору №1 про відступлення прав вимоги від 21.06.2016 року, правонаступником якого є ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на підставі договору про відступлення права вимоги №2019-1К1/ВЕСТА від 26.12.2018 року, правонаступником якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підставі договору відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, таким - що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 908 гривень судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 2 575 гривень витрат на правничу допомогу.

В частині інших вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал»», , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Курявський Узвіз, 5-Б.

Треті особи:

Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, місце знаходження :76014, м. Івано-Франківськ, вул. Є Коновальця, 433, кімната 28-29.

Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, адреса: 21001, м. Вінниця, вулиця Героїв Крут, 4-В, прим. 47.

Суддя: