Справа № 697/2444/21
Провадження № 2/697/3/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Євтушенко Б.В.,

з участю секретаря судового засідання Дашковської Н.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Каневі Черкаської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він 04.01.2006 на підставі Договору № 1 купівлі-продажу, укладеного з ліквідатором СТОВ «Бересняги» Рекун В.А., що перебувало в стадії банкрутства та в послідуючому було ліквідовано, придбав у власність приміщення складу, розташованого по АДРЕСА_1 та належало СТОВ «Бересняги». Придбавши добросовісно вище зазначене майно, за браком коштів своєчасно не посвідчив даний договір купівлі-продажу та не отримав свідоцтво про право власності, відклавши дану процедуру на потім. Коли з`явилися кошти, СТОВ «Бересняги» вже було ліквідовано, а ліквідатор ОСОБА_2 свою діяльність припинив, що в свою чергу унеможливлює оформлення права власності на зазначену нерухомість в установленому законом порядку та змушує звернутися до суду. Враховуючи, що він добросовісно заволодів чужим майном та понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися приміщенням складу в особистих та господарських цілях, доглядати за приміщенням та утримувати його, просить суд визнати за ним право власності на склад, розташований по АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на позивача.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області адвокат Хорошун О.В. в підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог, позов визнала.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.01.2006 позивач ОСОБА_1 на підставі Договору № 1 купівлі-продажу, укладеного з ліквідатором СТОВ «Бересняги» ОСОБА_2 , що перебувало в стадії банкрутства, придбав у власність приміщення складу, розташованого в с. Бересняги, Канівського району, Черкаської області (а.с. 8). Договір нотаріально посвідчений не був.

На виконання договору 04.01.2006 було складено Акт прийняття-передачі майна у власність, відповідно до якого, Продавець - СТОВ «Бересняги» в особі ліквідатора Рекун В.А. передає, а Покупець ОСОБА_1 приймає у власність згідно договору купівлі-продажу № 1 від 04.01.2006 склад в с. Бересняги Канівського району Черкаської області, що належав СТОВ «Бересняги». Сторони своїми підписами в даному акті, підтверджують, що розрахунки по договору купівлі-продажу виконані в повному обсязі і належним чином (а.с. 9).

Покупець ОСОБА_1 придбав склад в с. Бересняги Канівського району Черкаської області за вісімсот гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 04.01.2006 ( а.с. 9 на звороті).

Відповідно до Витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.11.2021 вбачається, що СТОВ "Бересняги», як юридична особа, припинила свою діяльність 28.11.2006 на підставі рішення Господарського суду Черкаської області у справі № 08/3578 ( а.с. 15-17).

Позивачем надано до суду технічний паспорт на виробничий будинок з адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що замовником технічної інвентаризації є позивач ОСОБА_1 (а.с. 10-12).

Згідно довідки КП «ЧООБТІ» № 941 від 16.11.2021 вбачається, що станом на 01.01.2013 право власності на склад АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 13).

З довідки Козарівського старостинського округу виконавчого комітету Бобрицької сільської ради № 283 від 06.09.2021 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно належить приміщення складу, який знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 04.01.2006 ( а.с. 13 на звороті).

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач користується вказаним складом (виробничим будинком) як своїм власним, здійснює догляд за ним, тим самим відкрито володіє ним з 2006 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першій статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Аналогічний висновок міститься і в рішенні Верховного Суду від 28.03.2019 у справі № 215/5451/16-ц, у якому зазначено, що за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно в тому числі, якщо власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Отже, виходячи із вказаного вище може прийти до висновку, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 89 ЦК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів.

При вирішенні вказаної справи суд враховує, що відповідач у справі проти задоволення позовних вимог не заперечив, а в суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності, наведених позивачем, обставин.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном - складом (виробничим будинком) за адресою: АДРЕСА_1 , та понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти ним, а відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на склад (виробничий будинок) за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності за набувальною давністю на склад (виробничий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Б . В . Євтушенко