Справа № 309/3145/21
Провадження № 2/309/760/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2022 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Піцура Я.Я.
з участю секретаря судового засідання Губаль Г.М.
представника позивача ОСОБА_2
представника третьої особи Вурсти О.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, -
19.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Хустського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що її дочка ОСОБА_3 народила трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, і їй невідомо чи діти народжені від одного чоловіка чи декількох. З пологового будинку дітей забирала вона, оскільки відповідач відмовилася це робити. З того часу внуки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають з нею і вона ними повністю опікується. Внук ОСОБА_9 є інвалідом з дитинства, з народження до 2013 року він проживав з позивачем, а 18.09.2013 року вона помістила його на навчання та виховання до Виноградівського дитячого будинку-інтернату. Вказує, що біологічна мати ОСОБА_10 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє інтересу до дітей, не забезпечує їх, веде аморальний, бродячий спосіб життя, вже більше трьох років її місце проживання невідоме. Відтак, оскільки мати не забрала дітей з пологового будинку та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то з посиланням на приписи ст.164 СК України вона підлягає позбавленню батьківських прав. Також у разі якщо ОСОБА_10 буде позбавлено батьківських прав, то вона як баба дітей має право стати їх опікуном та повністю відповідати за їх виховання. Окрім того, відповідно до ст. 166 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей. Посилаючись на викладене, просить суд: 1) позбавити батьківських прав ОСОБА_10 відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) встановити опіку над неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначити ОСОБА_1 їх опікуном; 3) стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Відзиву на позов відповідач ОСОБА_3 не подавала.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позов та просили його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Також не заперечили проти ухвалення заочного рішення.
Представник третьої особи Вурста О.Я. у судовому засідання підтримала позов та просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду.
У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави позовної заяви, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому відомості про батька неповнолітнього ОСОБА_4 записані відповідно до ст. 126 СК України, а відомості про батька неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 записані на підставі ч.1 ст. 135 СК України (а.с.9, 10, 13-16).
Неповнолітній ОСОБА_4 є інвалідом підгрупи «А» (а.с.11), йому призначена державна соціальна допомога, і такий з 18.09.2013 року виховується у Виноградівському дитячому будинку-інтернату та знаходиться на повному державному утриманні (а.с.11, 12).
Позивач у справі ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_3 та бабусею неповнолітніх дітей.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.20).
Відповідно до довідки Копашнівського старостинського округу Хустської міської ради у гр. ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , наступний склад сім`ї: дочка ОСОБА_3 , внук ОСОБА_4 , внук ОСОБА_5 , внучка ОСОБА_6 (а.с.19).
Згідно акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 05.08.2021 року ОСОБА_1 проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , і разом з нею проживають двоє внуків. Сама же мати дітей не виховує та не виконує своїх материнських обов`язків, пропадає з дому на невизначений термін, залишає дітей без догляду (а.с.17).
Відтак ОСОБА_1 , як особа в сім`ї якої проживають неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вправі ставити питання про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно вказаних дітей. Водночас, оскільки неповнолітній ОСОБА_4 наразі не проживає в сім`ї позивача ОСОБА_1 , а перебуває у державному закладі - у Виноградівському дитячому будинку-інтернату та знаходиться на повному державному утриманні, то позивач ОСОБА_1 не вправі ставити питання про позбавлення відповідача відносно такої дитини, таким правом наділений відповідний заклад. А отже у задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини ОСОБА_4 слід відмовити.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК Хустської міської ради від 02.11.2021 року, позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей (а.с.41). Згідно даного висновку вказані діти перебувають на профілактичному обліку служби у справах дітей, у зв`язку з тим, що їх мати ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З боку служби систематично вживалися профілактичні заходи з метою збереження для дітей біологічної родини. З матір`ю проводилися профілактичні бесіди щодо відповідального батьківства, неприпустимості асоціальної поведінки. Та належного виконання батьківських обов`язків. Діти проживають з бабусею ОСОБА_1 , яка займається їх вихованням та утриманням. Мати ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не займається підготовкою дітей до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням та одягом, не цікавиться здоров`ям, веде аморальний та бродяжий спосіб життя, зловживає спиртними напоями.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Повертаючись до обставин даної справ, суд констатує, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 впродовж тривалого проміжку часу, позаяк не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. І весь цей час дітьми опікується бабуся ОСОБА_1 . Сама ОСОБА_3 веде аморальний та бродяжий спосіб життя, в судові засідання не з`являлася, своєї позиції щодо позбавлення її батьківських прав не висловила, і наразі взагалі покинула дітей та виїхала у невідомому напрямку, то на думку суду це, у сукупності із іншими обставинами справи, свідчить про те, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо і про наявність вини у її діях щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. А отже наявні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і це не суперечитиме інтересам дітей.
Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Зі змісту ст. 18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
У відповідності до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Згідно зі ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 цього Кодексу.
Так, з висновку № 700 від 30.12.2021 року, наданого Органом опіки та піклування ВК Хустської міської ради, що Органом опіки та піклування ВК Хустської міської ради вважає, що гр. ОСОБА_1 , може бути потенційним опікуном.
Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.
Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.
Таким чином, виходячи з норм цивільного та сімейного законодавства, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Так, позивач ОСОБА_1 є рідною бабою малолітніх дітей неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які з огляду на позбавлення батьківських прав їх матері ОСОБА_3 та того, що запис про їх батька зроблено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, вважаються такими, що позбавлені батьківського піклування.
Згідно характеристики виданої Старостою Копашнівського старостинського округу, вбачається, що ОСОБА_1 за весь час проживання в селі показала себе з позитивної сторони, підтримує добрі стосунки з сусідами. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічена, а навпаки дружелюбна і по можливості надає їм допомогу (а.с.18).
У висновку органу опіки та піклування ВК Хустської міської ради від 02.11.2021 року також зазначено, що діти проживають з бабусею ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Будинок одноповерховий, складається з трьох кімнат, які облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою, зроблено сучасний ремонт, в помешканні чисто та охайно. Наявне електропостачання, водопостачання та пічне опалення. У кімнаті відведено окремі спальні місця для кожної дитини, наявні шафи для одягу, письмовий стіл для виконання домашніх завдань, шкільне приладдя, засоби гігієни та іграшки. Дитячий одяг чистий та охайний, в належному стані. Наявний запас продуктів, діти забезпечені повноцінним харчуванням.
Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , позбавлені батьківського піклування, та згідно висновку № 700 від 30.12.2021 року, наданого Органом опіки та піклування ВК Хустської міської ради, може бути опікуном, то суд вважає доцільним призначити опікуном малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача - ОСОБА_1 , а тому дана вимога позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з січня 2022 року у розмірі 2618 грн.
Суд погоджується з розміром аліментів в сумі 1500 грн. на дитину, який підлягає стягненню на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки це відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів, та відповідатиме інтересах даних дітей. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , то оскільки судом не приймалося рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно даної дитини, і враховуючи, що така дитина перебуває у державному закладі - у Виноградівському дитячому будинку-інтернату та знаходиться на повному державному утриманні, то відсутні підстави для стягнення аліментів на утримання такої дитини на користь позивача.
На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 07 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Отже вимога про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 908 грн. Також оскільки за пред`явлення вимог про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, то такий судовий збір у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст. 55, 60, 62, 63 ЦК України, ст.ст.164, 166, 182я. 244 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація місця проживання АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Встановити опіку над малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначивши їх опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 19 серпня 2021 року і до досягнення ними повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 11 січня 2022 року.
Суддя Хустського
районного суду: Піцур Я.Я.