ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1073/21 Номер провадження 22-ц/814/268/22Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

секретар: Ряднина І.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області, ухвалене 20 вересня 2021 року у складі судді Куц Т.О.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу виданого 31.07.2019 Комсомольським міським судом Полтавської області на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј частки до 1/10 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 11.10.2019 він уклав шлюб з ОСОБА_5 та у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 , в зв`язку з цим у нього змінилось сімейне та матеріальне становище, оскільки він займається їх матеріальним забезпеченням та забезпеченням малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є сином його дружини ОСОБА_3 від першого шлюбу, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має власного доходу. Таким чином на його утриманні перебувають чотири особи. Крім того посилається на те, що ним сплачується іпотечний кредит № 98-ВК від 01.08.2019 укладений між Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та його дружиною ОСОБА_8 .

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним, сімейним становищем та через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі, який встановлений рішенням суду, тому підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. Окрім того, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки про те, що позивач не довів неможливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/4 частини, оскільки у нього змінився сімейний стан, на його утриманні також перебуває малолітній син ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_3 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має власного доходу, а також син дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім того, позивач вказав, що в нього відбулася зміна роботи, що призвело до зменшення його доходу, а також те, що він здійснює виплати за іпотечним договором його дружини ОСОБА_8 .

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, згідно судового наказу Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.07.2019 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 19.07.2019 до досягнення дитиною повноліття ( а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 в Горішньоплавнівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що складено відповідний актовий запис № 221 (а. с. 15 зворотня сторона)

Згідно свідоцтва про народження, виданого 20 листопада 2020 року Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області позивач є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а. с. 16).

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, стягуваних з позивача, оскільки такий висновок узгоджується з обставинами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, вказана норма закону визначає такі самостійні підстави для зміни розміру аліментів: 1. зміна матеріального стану; 2. зміна сімейного стану; 3. погіршення чи поліпшення здоров`я; 4. інші передбачені законом підстави. Встановлення наявності будь-якої з цих обставин є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів.

Зміна сімейного стану позивача, а саме укладення іншого шлюбу та народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів (Постанова Верховного Суду від 16.09.2020р. у справі №565/2071/19).

Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану внаслідок повторного одруження та народження дитини. Факт погіршення майнового стану доводиться шляхом його порівняння на час стягнення аліментів та після певних подій з якими платник аліментів пов`язує погіршення такого стану (повторне одруження, народження дітей тощо)

ОСОБА_1 не надано відомостей, які б характеризували його майновий стан на час стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 .

Матеріали справи містять довідки про доходи позивача на час народження другої дитини ОСОБА_9 , які самі по собі не свідчать про погіршення матеріального стану позивача.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що зміна його матеріального становища слідує з того, що на час визначення розміру аліментів у нього на утриманні була одна особа - донька ОСОБА_13 , а в даний час 4 особи.

Проте такі доводи не підтверджені належними і допустимими доказами та є припущеннями, на чому не може ґрунтуватися доказування у суді.

Докази, які б вказували на зменшення доходу позивача внаслідок повторного одруження і народження дитини, у матеріалах справи не містяться.

Влаштування позивача на роботу з меншим розміром заробітної плати також не є підставою для зменшення розміру стягуємих аліментів, оскільки рішенням суду присуджено стягувати аліменти в частці від заробітку, а відповідно при зменшенні доходу зменшуються і відрахування по аліментним зобов`язанням. Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21.

Окрім того, місцевий суд дав належну оцінку доводам щодо того, що кредитне зобов`язання, а саме, договір про іпотечний кредит №98-ВК ОСОБА_12 уклала до вступу у шлюб з ОСОБА_1 , тому вказане зобов`язання є її особистим та не є підставою для зменшення розміру аліментів. (а. с. 20 - 28)

Докази того, що син дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_10 перебуває на утриманні позивача відсутні. Навпаки ОСОБА_10 , згідно довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 №20-22/6572 від 18.06.2021, до складу сімї позивача не входить (а. с. 34)

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів, проходить до висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним, сімейним становищем та через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі, який встановлений рішенням суду.

При цьому слід зазначити, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль