ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/108/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Шевчук Г. М.,

за участі секретаря Стецюк М.А.

та сторін заявника ОСОБА_1 та його адвоката Боднар О.В., представника ОСОБА_2 адвоката Авдєєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/18523/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2021 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , яким заборонити останній на строк 6 місяців перебувати в місці спільного проживання (перебування) із малолітніми дітьми.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що він є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

Шлюб між ним та матір`ю дітей, ОСОБА_5 , розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року. Він, діти та ОСОБА_5 (колишня дружина) зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є його батько.

Починаючи з червня 2021 року у квартирі періодично проживає матір його колишньої дружини ОСОБА_5 , баба дітей ОСОБА_2 .

Вважає, що ОСОБА_2 негативно впливає на дітей, налаштовує їх проти нього, погано висловлюється про нього, відчужує дітей від батька, чим чинить на дітей психологічне насильство.

До червня 2021 року між ним та дітьми були встановлені хороші, неконфліктні стосунки.

У серпні цього року діти відвідували ОСОБА_2 у с. Лопатин Львівської області та з того часу відносини між ним та синами стали погіршуватись.

Поведінка дітей змінилася, зокрема старший син ОСОБА_6 почав негативно висловлюватися щодо нього, не хоче розмовляти з ним та спілкуватись.

02 жовтня 2021 року ОСОБА_2 вчинила конфлікт із ним, ображала його нецензурною лайкою та іншими образливими висловами в присутності синів, за що їй винесено терміновий заборонний припис серії АА № 225907 від 02.10.2021 року, яким їй заборонено в будь-який спосіб контактувати з ним у строк на 5 діб з 13:00 год. 02.10. до 13:00 год. 07.10.2021 року.

Крім того, він подав заяву до правоохоронних органів та заяву до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якій просив вжити заходів щодо ОСОБА_2 та скласти акт рівня безпеки дітей у його сім`ї .

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться справа № 607/17839/21 щодо притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за вчинення домашнього насильства.

Вважає, що вказані дії ОСОБА_2 є формою домашнього психологічного насильства відносно малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Вказаними діями ОСОБА_2 травмує психіку дітей, відчужує дітей від батька, що полягає в необґрунтованих звинуваченнях, приниженні його авторитету як батька, вселення дітям відчуття провини, нібито спілкування із батьком засмучує їх матір. Стверджує, що подальше проживання ОСОБА_2 разом із дітьми призведе до вчинення нею і надалі домашнього насильства, що проявляється у залучені дітей до конфлікту, відстороненні їх від батька та завдасть їм значної психологічної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_2 . Про видачу обмежувального припису, відмовлено.

Судові витрати віднесені на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року та винести нове рішення, яким видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким заборонити ОСОБА_2 на строк шість місяців перебувати в місці спільного проживання (перебування) із малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Як вбачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2021 року ОСОБА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Вважає, якщо ОСОБА_2 надалі проживатиме з дітьми в одному житловому приміщенні, то буде продовжувати чинити домашнє насильство щодо дітей, отже існують обґрунтовані ризики вчинення нею у майбутньому психологічного насильства, яке проявлятиметься у залученні дітей до конфліктів, відсторонення їх від особи батька, що як наслідок, завдасть їм значної психологічної шкоди та спричинить у дітей відчуття емоційної невпевненості та нездатності себе захистити, від токсичного впливу їх бабусі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Авдєєнко В.В. подав відзив на апеляційну ОСОБА_1 у якому зазначив, що не відповідають дійсності посилання скаржника на те, що 02.10.2021 року ОСОБА_2 безпідставно в присутності дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зчинила конфлікт, доказом якого є відеоматеріали, терміновий заборонний припис серії АА № 225907 від 02.10.2021 року, постанова Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2021 року по справі № 607/17839/21, оскільки відеоматеріали свідчить, що конфлікт зумовила поведінка скаржника, який всупереч волевиявленню сина ОСОБА_6 проводив його відеознімку.

Також, ні терміновий заборонний припис серії АА № 225907 від 02.10.21 року, ні постанова Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2021 року по справі № 607/17839/21 не були зумовлені будь-якими протиправними діями ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей скаржника, а винесені у зв`язку із словесною образою ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 .

Не заслуговує на увагу також посилання апелянта про те, що саме ОСОБА_2 втягує дітей у конфлікт дорослих, відчужує дітей від батька, оскільки діти, дійсно є очевидцями чималої кількості домашніх конфліктів, які породженні фізичними, економічними та психологічним насильством скаржника та його батьків відносно мами малолітніх дітей та самих дітей, у зв`язку з чим судами було винесено обмежувальні приписи відносно скаржника.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Боднар О.В. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Авдєєнко В.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2021 року.

В шлюбі у них народилися син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 12.01.2017 року та серії НОМЕР_2 від 15.06.2011 року.

02 жовтня 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , яка є матір`ю його колишньої дружини, у квартирі за АДРЕСА_1 виник конфлікт.

Згідно талону-повідомлення Єдиного обліку № 40410 про прийняття та реєстрацію заяв вбачається, що 02 жовтня 2021 року о 11 год 28 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 вчиняє сварку, погрожує фізичною розправою. По даному факту заявником написано заяву, пояснення та відносно ОСОБА_2 складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, винесено терміновий заборонний припис терміном на 5 діб.

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_2 від 02 жовтня 2021 року вбачається, що 02 жовтня 2021 року ОСОБА_2 близько 11 год 26 хв. по АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство відносно колишнього зятя ОСОБА_1 психологічного характеру. Потерпілою особою зазначено ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 заборонено в будь-який спосіб контактувати із ним строком на 5 діб до 13 год 07 жовтня 2021 року, про що складено протокол відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо подій.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2021 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Адміністративну справу відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

В силу вимог ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, у тому числі, батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству, або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству, або Законом України Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 24 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з вимогами ч. 3 статті 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства,настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , яка є матір`ю його колишньої дружини, заявник аргументував вчиненням нею щодо дітей психологічного насильства. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копію заяви до правоохоронних органів, терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_2 щодо вчинення відносно заявника домашнього насильства психологічного характеру та відеоматеріали щодо конфлікту, який мав місце 02 жовтня 2021 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наведені заявником обставини не містять ознак психологічного насильства щодо його дітей в розумінні Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Заявником не надано ні до суду першої інстанції, ні в апеляційній інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства щодо дітей, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому в зв`язку із не вчиненням щодо останньої обмежувального припису.

Сам факт звернення заявника до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_2 відносно нього, свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що остання вчинила щодо дітей психологічне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 травмує психіку дітей, відчужує дітей від нього, залучає їх до конфліктів є безпідставними та жодними доказами не підтвердженні.

В апеляційній інстанції встановлено, що фактично між ОСОБА_1 та колишньою дружиною і їх родичами існують неприязні відносини щодо користування квартирою, в якій проживають сторони та їх діти, а також питання щодо спілкування дітей із батьком.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи щодо видачі обмежувального припису заінтересованою особою не відшкодовуються .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Г.М. Шевчук