Єдиний унікальний номер 233/5109/21
Номер провадження 22-ц/804/317/22
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмуті справу що виникла з цивільних правовідносин без повідомлення учасників справи за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року (головуючий у 1 інстанції Каліуш О.В..),

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2021 року ОСОБА_1 , через представника звернувся в Костянтинівський міськрайонний суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті, в обґрунтування якої посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на 74 році життя померла його мати ОСОБА_3 в місті Макіївка Донецької області.

В підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявником надані копії лікарського свідоцтва № 448 від 04 листопада 2019 року, свідоцтва про смерть від 05 листопада 2019 року та свідоцтва про захоронення.

09 листопада 2021року ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що заявником надані копії письмових доказів, якими останній обґрунтовував свої вимоги.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року заяву визнано неподаною і повернуто заявнику. Суд першої інстанції виходив з того, що заявником не були виконані вимоги викладені в ухвалі суду від 09 листопада 2021 року та не надіслано до суду оригіналів документів якими ОСОБА_1 підтверджував обставини щодо факту смерті ОСОБА_3 .

В апеляційному порядку судове рішення оскаржив заявник, який через представника вимагав скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки суд вимагав надати оригінали доказів якими заявник обґрунтовував свої вимоги на час вирішення питання про прийняття заяви та без врахування того, що оригінали письмових доказів можуть надаватись в подальшому, і в суду не було правових підстав для повернення заяви.

На час розгляду справи відзив не надходив.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України - ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В ході судового розгляду встановлено що заявник долучив до заяви про встановлення факту смерті: копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с.10/; копію лікарського свідоцтва про смерть від 04 листопада 2019 року № 448 за змістом якого ОСОБА_3 померла від кардіосклерозу ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.11/; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.14/; та копію свідоцтва про захоронення ОСОБА_5 у місті Макіївка від 05 листопада 2019року /а.с.13/.

Ухвалюючи судове рішення про повернення заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що заявник не дотримався порядку звернення до суду, оскільки не виконав вимог викладених в ухвалі про залишення заяви без руху.

Такі висновки суду здійснені з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - Конвенції проголошує, що Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Європейський суд з прав людини - ЄСПЛ у багатьох справах зауважує, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно статті 2 Цивільного процесуального кодексу України - ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права кожна особа, має право в порядку, встановленому нормами процесуального права звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 293 ЦПК України передбачає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту восьмого частини першої та частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

За конкретних обставин цієї справи заявник ставив питання про визнання факту смерті особи, яка знаходилась на тимчасово окупованій території України.

Та чинними нормами процесуального права визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України /частина перша статті 317 ЦПК України/.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Пред`явлення позову (заяви) це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 318 ЦПК України містить вимоги до змісту заяви про встановлення юридичного факту, в якій повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

З наявних у суду матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до заяви долучив копії документів, які на його думку, підтверджують факт смерті матері.

Частина третя статті 294 ЦПК регулює, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, за участю заявника і заінтересованих осіб.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. І лише у разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Та суд першої інстанції повернувши заяву через неподання оригіналів письмових доказів не звернув уваги на положення частини шостої статті 95 ЦПК України, відповідно до якої, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Частини друга статті 89 ЦПК України вказує, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 294 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 80, частини 1 статті 264 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання вже безпосередньо під час ухвалення рішення у справі.

Отже з мотивів правового захисту прав ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що не має практичної доступної для заявника можливості для охорони його прав та інтересів в інший спосіб ніж вирішення спору про встановлення факту, який має юридичне значення.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи та вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального ненадання оригіналів письмових доказів на стадії вирішення питання про прийняття заяви, з урахуванням того, що оригінали таких доказів можуть бути надані в подальшому при вирішенні спору.

Відповідно до вимог статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що має своїм наслідком скасування ухвали і направлення справи для продовження розгляду до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосереднього до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року.

Судді: