РІШЕННЯ
іменем України
Справа № 285/5823/21
провадження у справі № 2/0285/85/22
10 січня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі : головуючої судді Михайловської А.В.,

при секретарі Ковальовій З.С.,

сторони у справі : позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, -
встановив:
09.11.2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від отриманого ним доходу щомісячно до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23-х років.

В обгрунтування позову зазначено, що позивач є повнолітньою дочкою відповідача ОСОБА_2 . На даний час вона продовжує навчання на денному стаціонарі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Вказує, що навчання є її основним заняттям, отже вона не має можливості працювати та заробляти кошти на своє утримання. Позивач знаходиться на утриманні своєї матері. Відповідач як батько матеріальної допомоги дочці не надає, хоча таку змогу має, оскільки має офіційні доходи. Так, позивач потребує коштів у зв`язку з навчанням, зокрема, на послуги мобільного зв`язку, оплату гуртожитку, продуктів харчування, одягу, медичних послуг, ліків, придбання для навчання ноутбуку. Угоди про добровільну сплату аліментів між ним не досягнуто, тому звернулася до суду з даною позовною заявою.

12.11.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
02.12.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування відзиву вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем згідно поданих нею доказів, не доведено існування всіх юридичних фактів, які у сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 Сімейного Кодексу України. Зокрема не доведено про наявність у позивача потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Посилається на те, що позивач, навчаючись у Військовому іституті Київського національного університету імені Т.Шевченка перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, а від так не може потребувати матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням у вказаному закладі освіти. Також вказує, що має ще трьох неповнолітніх дітей, які на сьогоднішній день разом із дружиною перебувають на повному його утриманні.
24.12.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дочку, що продовжує навчання у повному обсязі, оскільки відповідач має змогу сплачувати такі аліменти і вона потребує матеріального утримання у зв`язку з тим, що навчається.
У судове засідання позивач не прибула, натомість у матеріалах справи міститься її письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, які просить задовольнити /а.с.24/.
Відповідач в судове засідання не прибув.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві на позовну заву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог за необгрунтованістю та недоведеністю.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Так, судом встановлено, що батьками повнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивача у справі, є ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , відповідач у справі/а.с.8/.
Згідно довідки №3041 від 12.10.2021 року, виданої Військовим інститутом Київського національного університету імені Тараса Шевченка, позивач ОСОБА_1 є курсантом другого курсу денної форми навчання. Термін навчання до серпня 2024 року/а.с.9/.
Позивач посилається на те, що у зв`язку з навчанням вона потребує матеріального утримання також від батька, який такого утримання не надає, однак має таку змогу, оскільки має офіційні доходи.
Зі змісту відповіді на відзив слідує, що позивач отримує стипендію у розмірі 960 грн., інших доходів немає.
На підтвердження того, що позивач у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, нею надано квитанції про оплату послуг мобільного зв`язку, оплату гуртожитку, продуктів харчування, одягу, медичних послуг, ліків, придбання для навчання ноутбуку / копії а.с.10,11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21,22/.

З наданих відповідачем доказів встановлено, що він проходить військову службу на посаді заступника начальника штабу у військовій частині НОМЕР_1 та його грошове забезпечення за останніх шість місяців становить 111942,32 грн. По серпень місяць 2021 року з відповідача проводилося відрахування на сплату аліментів у розмірі 1/4 частини доходу/а.с.51/.

З довідки військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2021 року № 11745 слідує, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться сім`я в складі : дружини та трьох неповнолітніх дітей/а.с.52/. Так, дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 15.09.2020 року по 20.07.2023 року/а.с.47/, сім`я є багатодітною/а.с.46/, діти часто хворіють /а.с.49,50/, також діти відвідують різні гуртки за платною формою/а.с.53,54/.

Представник відповідача, обгрунтовуючи позицію відповідача, посилається на те, що останній об"єктивно не має можливості надавати дочці матеріальну допомогу, однак остання і не може її потребувати, так як навчається в навчальному закладі на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже на підставі наданих доказів, при розгляді справи позивачем доведено, що вона як повнолітня дочка, що продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги від батька, який може надавати таку допомогу.
Посилання сторони відповідача на те, що позивач не потребує матеріального утримання у зв`язку з навчанням, оскільки навчається в навчальному закладі на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету, спростовано наявними у справі квитанціями (копіями) щодо оплати позивачем послуг мобільного зв`язку, оплату гуртожитку, продуктів харчування, одягу, медичних послуг, ліків, придбання ноутбуку як навчального приладдя. Також під час розгляду справи спростовано посилання відповідача на те, що він не має об`єктивної можливості надавати утримання дочці, що навчається, оскільки відповідач, як батько має обов`язок по утриманню не тільки стосовно своїх дружини та неповнолітніх дітей, але й обов`язок утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

З урахуванням вище викладеного, зокрема матеріального стану відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23-х років.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору.

Згідно з п. 3, 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - зокрема у справах про стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908 грн. 00 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 76 - 89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, 430, суд, -

ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання в розмірі 1/10 (однієї десятої) частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.11.2021 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.
В решті вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Найменування сторін:

- позивач ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 );

- відповідач ОСОБА_2 ( РНОКПП не встановлено, місце проживання - АДРЕСА_2 ).

Дата складення повного судового рішення 14.01.2022 року.

Головуюча А.В.Михайловська