Справа № 428/6289/21
Провадження №2/428/516/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Підгорної Я.Е., Продченко О.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Осмоловського Є.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гведеон» м. Сєвєродонецьк Луганської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Адвокат Суткова Р.А. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гведеон» м. Сєвєродонецьк Луганської області (надалі - ТОВ «Гведеон») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи вимоги тим, що наказом ТОВ «Гведеон» від 26.06.2020р. №937-К позивач ОСОБА_2 прийнята на посаду касира торгівельного залу з 27.06.2020р. При цьому, однією з умов прийняття на роботу було написання позивачем власноруч заяви про звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України без зазначення дати звільнення та написання відповідної заяви. Так, у травні 2021 року згідно графіку виходу на роботу чотири робочих дні та чотири вихідних днів позивач ОСОБА_2 мала вихідні дні у період з 26.05.2021р. по 29.05.2021р. включно, а 30.05.2021р. повинна була приступити до роботи. 27.05.2021р. за погодженням з керівництвом, позивач ОСОБА_2 написала заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 30.05.2021р. по 02.06.2021р. включно. 31.05.2021р. отримала на належну їй заробітну банківську картку грошові кошти з коментарем про звільнення. 01.06.2021р. позивач ОСОБА_2 звернулась до відділу кадрів відповідача з метою з`ясування підстав звільнення та отримання документів відповідно до вимог чинного трудового законодавства, однак отримала відмову. 02.06.2021р. позивачем ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку отримано лист від відповідача про причини її звільнення та запрошення до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Того ж дня, позивачем ОСОБА_2 було отримано у відповідача належну їй трудову книжку, однак її не було ознайомлено з наказом про звільнення та відмовлено у видачі його копії. Разом з тим, позивач ОСОБА_2 з 28.05.2021р. уклала контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу строком на три роки. Зазначена обставина на думку позивача ОСОБА_2 , являється причиною допущення відповідачем порушення прав позивача щодо гарантій збереження місця роботи та середнього заробітку на підприємстві. Тому, адвокат Суткова Р.А. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом і просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Гведеон» від 26.05.2021р. №1083/1-К про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням за ст.38 КЗпП України з посади касира торгівельного залу; 2) поновити ОСОБА_2 на посаді касира торгівельного залу ТОВ «Гведеон» з 27.05.2021р.; 3) стягнути з ТОВ «Гведеон» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.05.2021р. по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.07.2021р. відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та задоволено клопотання адвоката Суткової Р.А. в інтересах ОСОБА_2 про витребування доказів по справі.

17.08.2021р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов відзив від представника ТОВ «Гведеон», який мотивовано тим, що між сторонами дійсно був укладений безстроковий трудовий договір від 26.06.2020р. з внесенням відповідних записів до трудової книжки позивача. 12.05.2021р. позивачем ОСОБА_2 було подано заяву про звільнення із займаної посади з 26.05.2021р. В строк який просив позивач, 26.05.2021р. було звільнено позивача ОСОБА_2 з займаної посади на підставі відповідного наказу з внесенням записів до трудової книжки позивача. У зв`язку із тим, що позивач в запропонований для звільнення день не звернулась до відділу кадрів щодо отримання трудової книжки, то 01.06.2021р. засобами поштового зв`язку їй було направлено лист-запрошення для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення. 02.06.2021р. позивач ОСОБА_2 була ознайомлена з наказом про звільнення та отримала трудову книжку, про що здійснено запис в журналі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.09.2021р. задоволено клопотання представника позивача адвоката Суткової Р.А. про призначення судової почеркознавчої експертизи у заяві від 12.05.2021р. про звільнення за власним бажанням ОСОБА_2 . Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.

24.11.2021р. судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у цивільній справі.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про місце та час розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 у вступному слові пояснила, що наказом ТОВ «Гведеон» від 26.06.2020р. позивача було прийнято на посаду касира торгівельного залу. Позивач наполягає на тому, що обов`язковою умовою прийняття на роботу була вимога відповідача, яка полягає у написанні заяви про наступне звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, але без зазначення у заяві дати. Позивач, відпрацювавши 25.05.2021р. згідно графіку роботи, який передбачав чотири робочих днів/ чотири вихідних у період з 26.05.2021р. по 29.05.2021р. включно була на вихідних. До роботи повинна була приступити 30.05.2021р. 27.05.2021р. позивач, за погодженням з керівництвом написала заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 30.05.2021р. по 02.06.2021р. включно. Але, 31.05.2021р. на її платіжну картку надійшли кошти в сумі 4718,99грн. з призначенням платежу, відповідно до якого можна встановити, що позивача було звільнено. Звернувшись до відділу кадрів відповідача за роз`ясненнями підстав звільнення, позивачу було відмовлено у наданні інформації. 02.06.2021р. позивачем було отримано лист відповідача про те, що її звільнено за власним бажанням з 26.05.2021р. і запрошено до відділу кадрів для отримання трудової книжки. 02.06.2021р. позивач отримала трудову книжку, про що було здійснено запис в журналі обліку руху трудових книжок та відповідно під наказом про те, що 02.06.2021р. позивач ознайомлена з наказом. Під час розмови у відділі кадрів їй стало відомо про те, що відповідач дізнався про укладення позивачем контракту на проходження військової служби, що зумовило відповідача скористатися раніше написаною заявою позивача про звільнення. 28.05.2021р. позивач дійсно уклала контракт про проходження військової служби. При цьому, з матеріалів справи видно, що вона приблизно з квітня 2021р. почала готуватися до військової служби (медичний огляд, психологічні вивчення, тощо). Позивач вважає дії відповідача незаконними. Повідомлення відповідача від 31.05.2021р., яке було відправлено 01.06.2021р. про необхідність отримання трудової книжки направлено на адресу позивача з порушенням порядку визначеного ст.48 КЗпП України та п.4.2 Інструкції від 29.07.1993р. №58. З огляду на вказане, днем звільнення слід вважати день направлення відповідного повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, а саме 01.06.2021р., тобто після укладення контракту на проходження військової служби від 28.05.2021р., що є порушенням гарантій, встановлених для військовослужбовців на збереження робочого місця та середнього заробітку на період служби та в силу норм КЗпП України унеможливлює звільнення позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 у вступному слові пояснив, що ОСОБА_2 з 27.06.2020р. була прийнята на посаду касира торгівельного залу. 12.05.2021р. вона надала до відділу кадрів підприємства заяву про звільнення з 26.05.2021р. На підставі її заяви був виданий наказ про звільнення позивача із займаної посади. Доводи на які посилається позивач, зокрема про те, що вона проходила відповідну підготовку (медичне обстеження) для укладення контракту про проходження військової служби, підприємству не були відомі. Також посилання представника позивача на те, що днем звільнення слід вважати 01.06.2021р. не заслуговують на увагу, оскільки в Інструкції на яку вона посилається йдеться про вину роботодавця. В даному випадку, затримка видачі трудової книжки не з 26.05.2021р. відбулася не з вини підприємства, а звини того, що сама ОСОБА_2 не зверталася за видачою трудової книжки, мала бажання звільнитися, сама розпоряджається своїм часом. Просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 27.06.2020р. прийнята на посаду касира торгівельного залу ТОВ «Гведеон» (наказ від 26.06.2020р. №937-К); 26.05.2021р. звільнена з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (наказ №1083/1-К від 26.05.2021р.). Згідно копії заяви від 12.05.2021р., ОСОБА_2 просить звільнити її за власним бажанням за ст.38 КЗпП України з 26.05.2021р. Відповідно до копії наказу №1083/1-К про припинення трудового договору, ОСОБА_2 звільнено 26.05.2021р. з посади касира торговельного залу на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, за особистою заявою ОСОБА_2 від 12.05.2021р. Наказ містить підпис працівника та рукописно вчинено дату «02 червня 2021 року» у графі «З наказом (розпорядженням) ознайомлена». 31.05.2021р. на картку/рахунок ОСОБА_2 від ТОВ «Гведеон» надійшли грошові кошти у сумі 4718,89грн. з коментарем до платежу: Zarobitna plata-uvol zla zap, що підтверджується копією довідки АТ КБ «Приватбанк» від 06.06.2021р. З копії листа вих.№79 від 31.05.2021р. видно, що ОСОБА_2 повідомлено про те, що на підставі її заяви про звільнення за власним бажанням, її звільнено з роботи 26.05.2021р., ст.38 КЗпП України (наказ №1083/1-К від 26.05.2021р.) та запрошено до відділу кадрів ТОВ «Гведеон» (Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Центральний, буд.46/2, ТРЦ «Джаз», ІІ поверх) забрати трудову книжку, запропоновано надіслати її цінним листом за письмовою заявою ОСОБА_2 , чи віддати за довіреністю довіреній особі. Вказаний лист надіслано ОСОБА_2 01.06.2021р. (а.с.17,18). 02.06.2021р. позивачем отримано поштове відправлення від ТОВ «Гведеон», про що свідчить копія листа-роздруківки за трек-номером з офіційного сайту «Укрпошта». Згідно копії витягу з журналу обліку руху трудових книжок та вкладишів до них на підприємстві, 02.06.2021р. позивачем ОСОБА_2 отримано у відділі кадрів ТОВ «Гведеон» трудову книжку. Відповідно до копії витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) смт. Старичі від 28.05.2021р. №149, солдат ОСОБА_2 призначена наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.05.2021р. №129-РС на посаду телефоніста лінійного наглядача відділення зв`язку групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 (3412) ВОС 403942А/233, з 28.05.2021р. зарахована до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. 28.05.2021р. між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу строком на три роки.

Спірним у зазначеній справі являється дотримання процедури розірвання трудового договору за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з дотриманням усіх гарантій трудових прав працівника.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливi умови працi та на захист вiд безробiття.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Положеннями ч.6 ст.43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави для припинення трудового договору встановлені статтею 36 КЗпП України.

Однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, зокрема ст.38 КЗпП України.

Стаття 38 КЗпП України регулює порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 вказаної статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до абз.1 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р., по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2021р. позивачем на ім`я директора ТОВ «Гведеон» подано особисту заяву про її звільнення із займаної посади за власним бажанням з 26.05.2021р.

Зі змісту поданої 12.05.2021р. ОСОБА_2 заяви про звільнення за власним бажанням видно, що позивачем зазначено дату звільнення саме з 26.05.2021р. і відповідачем було погоджено цю дату, про що свідчить відповідна резолюція на заяві позивача.

Таким чином, підписавши заяву про звільнення, ОСОБА_2 фактично висловила своє волевиявлення на розірвання трудового договору у визначений нею строк, цей строк було узгоджено сторонами за трудовим договором. Тому, розірвання роботодавцем трудового договору відбулося відповідно до діючого законодавства.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що зазначена заява не відповідає волевиявленню ОСОБА_2 та була написана нею при прийнятті на роботу без вказівки дати звільнення та оформлення заяви, оскільки судом не встановлено тиску на позивача щодо звільнення.

Позивач звільнена за власним бажанням, що свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного волевиявлення про дату та підстави припинення трудового договору.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона подала заяву про звільнення за власним бажанням на вимогу відповідача (під тиском) без зазначення дат. Відомості про відкликання заяви про звільнення відсутні, що свідчить про волевиявлення позивача стосовно припинення трудових відносин.

Разом з цим, доводи представника позивача про те, що позивач звільнився не за власною ініціативою, а шляхом заповнення дат відповідачем на заяві про звільнення за власним бажанням, яка подавалась ОСОБА_2 при прийнятті на роботу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ухвалою суду від 24.09.2021р. за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 у цивільній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, встановлено строк для проведення вказаної експертизи тривалістю в один місяць та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 12.10.2021р. стороною позивача було отримано копію зазначеної ухвали однак, відомостей щодо виконання ухвали суду (проведення експертизи та/або неможливості її проведення) в матеріалах справи відсутні та суду ненадані.

Вказані обставини дають підстави суду вважати, що дії позивача спрямовані на умисне ухилення від проведення експертизи, яка була призначена за її ж клопотанням.

Долучена до матеріалів позову заява позивача до органу Держпраці від 03.06.2021р. щодо проведення перевірки ТОВ «Гведеон» з приводу незаконного звільнення та інших порушень трудового законодавства не може бути прийнята судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення перевірки за заявою позивача. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що сторона позивача не цікавилася рухом розгляду звернення.

Доводи представника позивача про те, що позивач була звільнена не за власною ініціативою, а шляхом заповнення відповідних дат відповідачем на заяві про звільнення за власним бажанням, яка подавалась при прийнятті на роботу та надає можливість роботодавцю в будь-який момент скористатись нею всупереч волі працівника, та відсутність мотивів на написання заяви на звільнення, у зв`язку із укладенням контракту з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних силах України строком на три роки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Щодо тверджень представника позивача про те, що повідомлення відповідача від 31.05.2021р. №79, яке відправлено 01.06.2021р. позивачу, про необхідність отримання трудової книжки направлено з порушенням порядку, визначеного ст.48 КЗпП України та п.4.2 Інструкції від 29.07.1993р. №58 та про те, що днем звільнення слід вважати день направлення відповідного повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, а саме 01.06.2021р., тобто після укладення контракту на проходження військової служби від 28.05.2021р. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58, передбачено, що власник або повноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (пункт 4.2. Інструкції).

Відповідно до наведених норм закону підставами для визнання днем звільнення дня видачі трудової книжки є наявність таких юридично значущих обставин як несвоєчасна видача трудової книжки з вини роботодавця та те, що ця затримка призвела до вимушеного прогулу працівника.

При цьому за загальним правилом змагальності відсутність вини у затримці видачі трудової книжки доводить роботодавець.

Суд установив, що позивач 28.05.2021р. уклала контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України. Цього ж дня була зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 смт. Старичі Львівської області, що на думку суду унеможливлювало вчасно видати ОСОБА_2 її трудову книжку в день звільнення.

Разом з тим, відповідно до пояснень представника відповідача, ОСОБА_2 засобами телефонного зв`язку було запропоновано з`явитися до відділу кадрів ТОВ «Гведеон» з метою отримання трудової книжки, на що остання обіцяла з`явитися особисто та отримати трудову книжку.

Суд звертає увагу на те, що вина роботодавця у несвоєчасній видачі трудової книжки, яка тягне за собою настання відповідальності, виникає у тому випадку, коли роботодавець умисно не вчиняє дії з видачі трудової книжки.

У цій справі роботодавець вчиняв дії, спрямовані на видачу трудової книжки.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, беручи до уваги, недоведеність обставин, що можуть слугувати для скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, при цьому сторона відповідача не заявляла про наявність у них судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст.12, 13, 15, 43-44, 47-49, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_5 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гведеон» м. Сєвєродонецьк Луганської області (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Гвардійський, 44/1) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович