Єдиний унікальний номер 229/1249/21
Номер провадження 22-ц/804/194/22
Номер провадження 22-ц/804/194/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Гладух О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2021 року та додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Лебеженко В.О. в місті Дружківці ) у цивільній справі №229/1249/21 за позовом ОСОБА_1 до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування посилалася на те, що 07 серпня 2013 року рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради №466 їй надано дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання з улаштуванням індивідуального газового опалюваного приладу в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту від 12 вересня 2013 року вказана квартира була відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

З листопада 2020 року відповідач направляє на адресу позивачки рахунки за опалення місць загального користування будинку, в якому вона мешкає. Вважає, що нарахування за абонентське обслуговування незаконні та повинні бути відповідачем скасовані на підставі того, що між нею та відповідачем договірних відносин укладено не було, крім того в місцях загального користування та допоміжних приміщеннях будинку відсутня будь-яка система опалення.

Відповідно листа Дружківського міського голови від 15 грудня 2020 року її будинок в переліку будинків м. Дружківка, в яких наявне опалення місць загального користування, відсутній.

Вважає нарахування відповідача незаконними та просить з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати неправомірними дії ОКП «Донецьктеплокомуненерго» щодо нарахування їй витрат за листопад грудень 2020 року та січень березень 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 : за абонентське обслуговування на загальну суму 158,52 грн; за опалення місць загального користування на загальну суму 776,55 грн; за функціонування системи опалення на загальну суму 621,24 грн, та зобов`язати відповідача скасувати ці нарахування.

Рішенням Дружківського міського суду від 13 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано безпідставними здійснення нарахування ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ОСОБА_1 витрат за листопад грудень 2020 року та січень березень 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 : за абонентське обслуговування на загальну суму 158,52 грн; за опалення місць загального користування на загальну суму 776,55 грн; за функціонування системи опалення на загальну суму 621,24 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дружківського міського суду від 25 жовтня 2021 року стягнуто з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь держави судові витратив розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі ОКП «Донецьктеплокомуненерго» просить скасувати рішення суду першої інстанції з урахуванням додаткового рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з`ясування всіх обставин справи.

Суд не звернув уваги на те, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Рішення суду не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України, а саме: не містить оцінки кожного аргумента відповідача та судом не застосовані норми права, на які посилався відповідач.

Висновки, зазначені в судовому рішенні не відповідають вимогам Закону України №2189 «Про житлово-комунальні послуги». Відповідачем протягом опалювального сезону позивачці надавалися послуги, проте позивачка не зверталась до відповідача з питання щодо укладання договору, що свідчить про ігнорування позивачкою свого обов`язку по укладенню договору.

Суд безпідставно врахував положення Правил користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ від 03.10.2017 року №1198 та Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, оскільки вони не відносяться до спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а судове рішення без змін. Посилається на те, що відповідач зобов`язаний надавати особисто індивідуальний договір про надання послуг з теплопостачання, що зроблено не було. Розподільчі труби теплопостачання повинні бути термоізольованими від втрати теплової енергії.Опалення трубопроводами та опалення через огороджувальні конструкції ДБН не передбачено законодавством України, а тому має бути визнано як втрата теплової енергії.

В судове засідання з`явилися представники ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на підставі доручення та Статуту підприємства- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася,про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки-повідомлення (а.с. 171т.2).

Відповідно до положень частини 4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У судове засідання з`явився адвокат Неміш Р. М. як представник позивача ОСОБА_1 на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Матеріали справи містять ордер серії ДН №ООО,1 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Неміш Р.М. від 12 березня 2021 року, виконаний на бланку типової форми, затвердженої рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36 та скріплений печаткою ради адвокатів Донецької області для пакетів. Однак в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» не зазначено взагалі ніякий орган, в якому Неміш Р.М. має право представляти інтереси позивача. (т.1 а.с.39). Для участі у суді апеляційної інстанції не надано ні ордеру, ні доручення.

Положення про ордер на надання правової допомоги, затверджене рішенням Національної асоціації адвокатів України Ради адвокатів України від 12.04.2019 року передбачає,що ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI.

Таким чином, законодавчо чітко закріплено обов`язкові реквізити ордеру про надання правової допомоги, зокрема вказівка у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» конкретну назву такого органу, зокрема суду.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ордер на надання правової допомоги серії ДН №ООО,1, який наданий адвокатом до суду першої інстанції, не містить назви ніякого органу, у якому можуть представлятися інтереси позивача, а тому його повноваження як представника нічим не підтверджені.

Оскільки адвокат Неміш Р.М. на підтвердження своїх повноважень не надав відповідних документів, то у суду апеляційної інстанції не має підстав для допущення його у судове засідання як представника позивача.

При цьому слід зазначити, що судом апеляційної інстанції було роз`яснено адвокату Неміш Р.М., які документи у розумінні положень ЦПК України підтверджують його повноваження на представництво інтересів у суді та запропоновано надати належним чином оформлений ордер, на що адвокат повідомив, що не має такої можливості та клопотань щодо відкладення розгляду справи для належного оформлення документів на представництво не заявив.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання безпідставним нарахування відповідачем плати за абонентське обслуговування, за опалення місць загального користування та за функціонування системи опалення за листопад грудень 2020 року та січень березень 2021 року, за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в цій частині та належного способу захисту порушених прав позивачки.

Проте такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира15 в будинку АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2012 року та розташована в багатоквартирному будинку.

Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 07 серпня 2013 року №466 ОСОБА_4 був наданий дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання з улаштування індивідуального газового опалюваного приладу в квартирі позивачки за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови Дружківського міського суду від 20 березня 2013 року (а.с. 10, том 1).

Належна на праві власності ОСОБА_1 квартира 15 серпня 2013 року була відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання,що підтверджується актом про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП.

На обслуговування КП «Комсервіс» житловий фонд був прийнятий 01 червня 2015 року згідно відповіді директора КП «Комсервіс» . Обслуговування багатоквартирних будинків здійснюється на підставі укладених договорів між КП «Комсервіс» та співвласниками багатоквартивного будинку у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирного будинку здійснюється виконавцем, умови такого обслуговування зазначаються у договорі, а витрати з обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання до кошторису витрат в договорі. Опалення місць загального користування відсутнє (а.с. 22, том 1).

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на адресу ОСОБА_1 були направлені рахунки на оплату послуг,згідно яких були здійснені наступні нарахування: за листопад 2020 року нараховано витрати на опалення місць загального користування в сумі 125,66 грн, за функціонування системи опалення - 100,52 грн, за абонентське обслуговування в сумі 52,84 грн; за грудень 2020 року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 178,26 грн, за функціонування системи опалення - 142,61 грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн; за січень 2021 року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 166,46 грн, за функціонування системи опалення - 133,17 грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн; за лютий 2021 року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 163,81 грн, за функціонування системи опалення - 131,05 грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн; за березень 2021 року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 142,36 грн, за функціонування системи опалення - 113,89 грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн (а.с. 9, 9 зворот, 137, том 1).

З відповіді міського голови Григоренка В.Б. від 15 грудня 2020 року вбачається, що у переліку серед житлових багатоповерхових будинків, у яких наявні опалювальні місця загального користування будинок АДРЕСА_2 не значиться.

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення ч. 2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень ст. 10 цього Закону.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №529/613/17-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Положенням статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відтак, пункт 28 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та в середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.

Підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира позивача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У житловому будинку належний температурний режим вище 0° C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку.

Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення,а й трубопроводів та арматури.

Відтак, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.

Факт надання послуг з теплопостачання підтверджується актом прийняття на обслуговування КП «Комсервіс» житлового фонду,в тому числі і будинку,де проживає позивач, від 01 червня 2015 року і це не оспорюється сторонами.

Позивачці ОСОБА_1 , як співвласнику місць загального користування в багатоповерховому будинку, проведено нарахування за опалення місць загального користування та обсяг теплової енергії на функціонування системи опалення відповідно до показників вузла комерційного обліку.

Оскільки житло позивачки знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави для визнання дій відповідача щодо нарахування плати за опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення відсутні.

Отже посилання позивачки на відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку як на підставу неправомірності пред`явлення до неї вимог про оплату за опалення місць загального користування є безпідставними, оскільки не підтверджують відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон) учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 Закону). Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення.

Таким чином, відповідачем правомірно нараховано споживачці плату за абонентське обслуговування.

Враховуючи викладене, твердження позивача про незаконність нарахування відповідачем плати за абонентське обслуговування, за опалення місць загального користування та функціонування систем є безпідставними.

Крім того, слід зазначити, що частиною 1 розділу VIII Методики передбачено, що для приміщення, не оснащеного приладами обліку теплової енергії, у разі наявності претензії щодо кількості та/або якості наданої послуги розподілений обсяг теплової енергії зменшується з початку розрахункового періоду, в якому була отримана така претензія, до кінця розрахункового періоду, в якому підтверджено забезпечення нормативної температури повітря в цьому приміщенні. Отже, в даному випадку в разі надходження претензії споживачів щодо кількості та/або якості наданих послуг, відповідач має вирішити питання щодо зменшення обсягу теплової енергії з початку розрахункового періоду. З такою претензією до відповідача не зверталися.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання безпідставним здійснення нарахувань ОКП «Донецьктеплокомуненерго» за абонентське обслуговування, за опалення місць загального користування та за функціонування систем опалення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визнання безпідставним нарахувань скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. Додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Частинами 1,2,6 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.13 ст. 141 України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивачка відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, апеляційний суд вважає, що судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 3405,00 грн необхідно компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду від 13 жовтня 2021 року в частині визнання безпідставними здійснення нарахувань ОСОБА_1 за листопад-грудень 2020 року та січень-березень 2021 року за абонентське обслуговування, на опалення місць загального користування, за функціонування системи опалення скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в частині визнання безпідставними здійснення нарахувань ОСОБА_1 за листопад-грудень 2020 року та січень-березень 2021 року за абонентське обслуговування, на опалення місць загального користування, за функціонування системи опалення відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Дружківського міського суду від 25 жовтня 2021 року скасувати.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги ОКП «Донецьктеплокомуненерго», , в розмірі 3405,00 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Судді: