ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/142/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/14594/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року (ухвалене суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 12 листопада 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них народилися діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2017 року у справі за № 607/4832/17 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2020 року за № 607/4503/20 відповідачу присуджено сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2020 року за № 607/4781/20 відповідачу присуджено сплачувати на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5 щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі 1051 грн. до закінчення навчання. Відповідач вчасно сплачує аліменти на обох дітей, але участі у розвитку та вихованні дітей не бере. Звертає увагу на те, що повнолітній син навчається в Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського на денній платній формі навчання, яке позивачка оплачує сама. Сума, яку вона сплатила цього року за навчання - 26000 грн. Крім того, через дистанційне навчання здобувачів освіти позивачка ОСОБА_2 була змушена купити дітям мобільні телефони для можливості навчатися дистанційно у їхніх навчальних закладах. Сума, яку вона сплатила за засоби для навчання (мобільні телефони) для ОСОБА_5 - 7988 грн. та ОСОБА_6 - 6499 грн. Крім цього, дітям потрібні канцтовари. Щоб економити кошти за перукарські послуги для дітей позивачка придбала машинку для стрижки за 1699 грн. Також діти регулярно потребують оглядів у стоматолога, неповнолітній син постійно хворіє і знаходиться в групі спостереження. Сума додаткових витрат ОСОБА_2 на утримання дітей за 2021 рік становила сума - 43036 грн.

У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з відповідача в її користь додаткові витрати на дітей одноразово в розмірі 21518 грн., судові витрати по розгляду справи покласти на відповідача по справі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 додаткових витрат на навчання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13000.00 грн. У задоволенні решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, представник ОСОБА_1 - адвокат Гавдяк І.Б. подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги виникає лише у спосіб сплати аліментів, в розмір яких має включатися і вартість навчання та інших освітніх послуг. Стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, без стягнення аліментів, ст.199 СК України не передбачає. Звертає увагу, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2020 року за №607/4781/20 відповідачу присуджено сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5 , в розмір яких вже враховано вартість навчання та інших освітніх послуг.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення аліментів.

Предметом позову у даній справі є стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Апеляційна скарга подана лише в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1/2 додаткових витрат на навчання повнолітнього сина, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 вересня 2001 року, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьки: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12 жовтня 2010 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.10).

Сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 13 червня 2017 року у справі № 607/4832/17 (а.с.9).

19 серпня 2019 року між Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України та ОСОБА_2 для ОСОБА_5 укладено договір № 1 про надання освітніх послуг, предметом якого є надання освітньої послуги.

Згідно договору виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника знадати одержувачу освітню послугу, а саме: підготовка (навчання) магістрів, денна форма навчання в період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року, другий магістерський ступінь вищої освіти, спеціальність: 226 Фармація, промислова фармація (п.1 Договору).

Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 99600.00 гривень 00 коп. (п. 5.2. Договору). Замовник вносить плату одноразово за перший рік навчання в розмірі річної плати в сумі: 23400.00 гривень 00 коп. (п.5.3. Договору). За наступні роки Замовник вносить плату за навчання в таких розмірах:

ІІ рік навчання: 24 500.00 грн. 00 коп.,

ІІІ рік навчання: 25700.00 грн. 00 коп.,

IV рік навчання: 26 000,00 грн. 00 коп.,

з врахуванням зобов`язань, визначених п.5.1. даного Договору (п.5.3. Договору) (а.с.17-20).

30 березня 2020 року судом видано судовий наказ № 607/4503/20, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 березня 2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

04 червня 2020 року судом видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в твердій грошовій сумі 1051 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 13 березня 2020 року і до закінчення дитиною навчання, або до досягнення нею 23-х річного віку (а.с.13)

Згідно довідки №122, виданої 13 серпня 2021 року ПМП «Совр» ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7-8).

Із довідки №286, виданої 13 серпня 2021 року амбулаторією загальної практики сімейної медицини №2 вбачається, що ОСОБА_2 хворіє, діагноз: хронічна вертеброгенна цервікокраніалгія, з помірно вираженим больовим синдромом, кістозне вогнище в лівому острівці, вузловатий еугиреоїдний зоб III ступеню, метаболічне порушення, хронічний панкреатит, остеохондроз шийного відділу хребта (а.с.15).

Також 16 серпня 2021 року педіатричним відділенням №5 поліклінічного відділу КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» видано довідку №225, згідно якої ОСОБА_6 знаходиться в групі спостереження - часті рекурентні захворювання (а.с.16).

Згідно поданих суду квитанцій, позивачка придбавала мобільні телефони вартістю 7988.00 грн. та 6499.00 грн., машинку для стрижки волосся вартістю 1699 грн., сплачувала за навчання ОСОБА_5 на рахунок Тернопільського державного медичного університету ім. Я. Горбачевського 26000.00 грн. (а.с.14).

Із розрахункового листа за серпень 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала 4098.54 грн заробітної плати (а.с.41).

Згідно довідки педіатричного відділення №5 поліклінічного відділу КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» №241, ОСОБА_6 знаходиться на «Д» обліку у алерголога (а.с.42).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 у ТОВ «ДІЄСА» від 21 вересня 2021 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей, за період з березня 2021 року по серпень 2021 року їх загальна сума становить 17533.42 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, тобто до 18 років.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_2 покликалася на те, що у зв`язку із навчанням повнолітнього сина ОСОБА_5 в Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського нею понесено на навчання сина витрати в розмірі 26000.00 грн., у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача Ѕ частину понесених додаткових витрат.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 04 червня 2020 від року за № 607/4781/20 уже визначено розмір аліментів на утримання повнолітньої сина ОСОБА_5 , з урахуванням його навчання та до його закінчення, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.

При цьому навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а тому такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Суд першої інстанції не врахував, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі, в розмірі 1051 грн. щомісяця.

Колегія суддів звертає увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 виповнилося 18 років та, відповідно до ст.6 СК України, він втратив правовий статус дитини.

Як вбачається із копії квитанції №0.0..1 від 29 червня 2021 року, ОСОБА_2 сплатила 29 червня 2021 року 26000.00 грн. за навчання ОСОБА_5 , тобто, після досягнення сином повноліття.

Отже, позивачем до позову не надано належних та допустимих доказів понесення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, до досягнення сина повноліття.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги знаходять своє підтвердження в матеріалах справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в даному випадку існують правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 додаткових витрат на навчання повнолітнього сина ОСОБА_5 .

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне компенсувати скаржнику за рахунок держави судовий збір в розмірі 1362.00 грн. сплачений ним при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 додаткових витрат на навчання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13000.00 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей - відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , що складаються із судового збору за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 1362 (одна тисяча триста шiстдесят двi) гривнi 00 копiйок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 11 січня 2022 року.

Головуючий

Судді