Справа № 341/194/21
Провадження № 22-ц/4808/144/22
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Галицької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Шидзінського Івана Володимировича на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Мергель М.Р. 15 липня 2021 року в м. Галич Івано-Франківської області, повний текст якого складено 19 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з часу припинення шлюбних відносин між ним та відповідачкою, його син ОСОБА_3 проживає з матір`ю. Відповідачка чинить йому перешкоди щодо зустрічей з сином, у присутності дитини вчиняє сварки, не дозволяє бачитись з сином. Всі його намагання врегулювати спір без конфлікту не призвели до бажаного результату, оскільки відповідачка забороняє йому зустрічатись та проводити разом з сином вільний час.

Вважає, що має гарантоване законом рівне з матір`ю дитини право на спілкування з сином та право на його виховання, а встановлення відповідного графіку такого спілкування з ним сприятиме більш чіткому розмежуванню його прав та обов`язків і буде сприяти задоволенню інтересів дитини та сприятиме створенню позитивного психоемоційного стану дитини. Визначаючи способи участі у вихованні дитини вважає, що слід врахувати той факт, що рішення суду має невизначений строк дії, отже встановлений судом графік може застосовуватись і під час навчання дитини у майбутньому, якщо не буде змінений за угодою сторін або в судовому порядку.

Просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод в спілкуванні та участі у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити йому час зустрічей із сином, встановивши для нього систематичні побачення із дитиною без обмежень місць зустрічей з можливістю відвідування його місця проживання у спосіб 4 (чотири) рази на тиждень, з урахуванням графіку занять дитини, без присутності матері, а саме щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 15:00 до 20:00, щонеділі з 10:00 до 19:00, щовівторка з 18:00 до 20:00, щосуботи з 10:00 до 19:00 (а.с.1-7).

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не створювати ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та в участі у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме забезпечити ОСОБА_1 можливість спілкуватися та брати участь у вихованні сина шляхом систематичних побачень із дитиною, без обмежень місць зустрічей, з можливістю відвідування місця проживання ОСОБА_1 у спосіб 3 (три) рази на тиждень без присутності матері за таким графіком: щосереди з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; щоп`ятниці з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; щонеділі з 16 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин (а.с.67-69).

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом призначено надто насичений графік побачень дитини з батьком, не врахувавши фізичного навантаження на дитину, віку дитини, відвідування дошкільного закладу. Оскаржуване рішення суду суперечить інтересам дитини, визначений порядок участі дитини негативно впливає на психологічний та емоційний стан дитини у зв`язку з постійною зміною обстановки, колом спілкування та фізичним навантаженням.

Судом не враховано, що згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Галицької міської ради від 09.06.2021 року позивачу надано право брати участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , встановивши час спілкування: двічі на тиждень за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 , з якою апелянт погоджується.

Зазначає, що конфлікт між батьками та графік побачень із бабусею, встановлений рішенням цього ж суду від 15.07.2021 року (перша і третя суботи місяця з 16.00 год до 20.00 год, у дні народження з 10.00 до 12.00 год за місцем проживання бабусі ОСОБА_6 ) має негативний вплив на малолітню дитину, що виявляється у вигляді дратівливості, розпачу, небажання виконувати настанови батьків або робити категорично протилежне.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши час спілкування: два рази на тиждень з 17 години до 19 години за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.74-76).

Рішення суду ОСОБА_1 не оскаржено.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися апелянт ОСОБА_2 , її представник, та представник Служби у справах дітей Галицької міської ради, про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та під розписку.

Представником Служби у справах дітей Галицької міської ради подана заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності апелянта та представника третьої особи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 15.01.2021 року (а.с.14).

Шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає з відповідачкою.

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с.15).

Згідно довідки ТОВ «Сільпо-Фуд» від 15.01.2021 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «Сільпо-Фуд» на посаді заступника керуючого магазином з 24.11.2016 року. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с.16, 17).

Відповідно до акта обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 25.01.2021 та довідки виконавчого комітету Галицької міської ради від 08.12.2020 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . Для виховання, розвитку і проживання дитини наявне окреме спальне місце, є іграшки, навчальні посібники для малюків (а. с. 18).

У рішенні комісії з питань захисту прав дитини Галицької міської ради від 09.06.2021 № 02.2-14/1342 зазначено, що ОСОБА_2 під час співбесіди повідомила про відсутність заперечень щодо спілкування позивача з малолітнім сином. Комісія вважала за доцільне надати право ОСОБА_1 , який працює позмінно, брати участь у вихованні сина, встановивши час спілкування двічі на тиждень за попередньою домовленістю з відповідачкою (а.с.62).

ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №02.2-14/252 від 04.02.2021 року (а.с.28).

Із заяв вихователів дошкільного навчального закладу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , який відвідує ОСОБА_4 , від 15.04.2021 року та 16.04.2021 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 щотижня забирав сина із садка (а.с.46,47).

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2021 року зобов`язано ОСОБА_2 не створювати ОСОБА_9 перешкод у спілкуванні та в участі у вихованні онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме забезпечити ОСОБА_9 можливість спілкуватися та брати участь у вихованні онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачень із онуком за графіком: перша і третя суботи місяця з 16 год до 20 год; у дні народження, тобто 12 листопада кожного року з 10 год до 12 год за місцем проживання ОСОБА_9 (а.с.79-81).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з положень ст.ст. 153,155,159 Сімейного кодексу України, встановив обставини створення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні із сином, виходив з інтересів дитини, із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши, що позивач наділений правом на участь у вихованні сина, ставлення батька до дитини, прийняв до уваги неможливість батьків домовитися, зваживши на роботу позивача у різні періоди доби та за змінний графік, визначив графік побачень батька з сином: щосереди та щоп`ятниці з 17:00 до 20:00 год, а також щонеділі із 16:00 до 20:00 год.

З таким висновком погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини, практика якого відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини ( рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 7 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справи потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та обставин справи, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, встановивши порядок побачень батька з сином: щосереди та щоп`ятниці з 17:00 до 20:00год, а також щонеділі із 16:00 до 20:00 год. Проміжок часу, який дитина проводитиме з матір`ю є значно більшим при рівних правах і обов`язках батьків. Час, визначений судом на спілкування батька з дитиною не буде для дитини обтяжливим при його раціональному використанні і виконанні усіх звичних і необхідних для дитини побутових дій як за допомогою матері, так і за допомогою батька.

За відсутності доказів на підтвердження того, що спілкування дитини з батьком можливе лише в присутності матері, обраний спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідає інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Рішення суду про визначення участі у вихованні онука бабою рівною мірою стосується прав та обов`язків обох батьків і не обмежує прав апелянта, тому не може бути підставою для зміни правильного по суті рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шидзінського Івана Володимировича залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 24 січня 2022 року.