Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1428/21 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 68 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області, ухвалене 12 жовтня 2021 року суддею Сіренко Н.С. у м. Радомишлі,

у справі №289/1428/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на другу дитину,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просив зменшити розмір стягуваних з нього на підставі судового наказу у справі №289/973/21 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів та встановити їх розмір і стягувати у твердій грошовій сумі - 200 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з серпня 2021 року і до досягнення повноліття дочкою.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі судового наказу з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.06.2021 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Між ним і відповідачкою не було врегульоване питання утримання дитини, але ним у добровільному порядку, починаючи з часу їх окремого проживання, перераховувалися аліменти у розмірі 200відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що свідчать долучені до позову квитанції. Однак, ОСОБА_2 таємно від нього отримала судовий наказ про стягнення з нього аліментів, у зв`язку з чим він з червня 2021 року буде повторно сплачувати аліменти. Також, відповідачка приховала від суду, що окрім дочки ОСОБА_4 , він має на утриманні дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від першого шлюбу. Тому, з метою уникнення порушення прав іншої дочки, а також враховуючи перебування на його утриманні батьків, вважає за необхідне у судовому порядку зменшити розмір стягнутих з нього судовим наказом аліментів на дочку ОСОБА_4 та встановити розмір аліментів у твердій сумі у розмірі 200% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на його думку, буде реально враховувати потреби дитини.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Вказав, що справи про зменшення розміру аліментів не входять до переліку справ, визначених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, що можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим, розглянувши справу у такому порядку та без виклику сторін, суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Також, вважає, що у даному випадку не має спору взагалі, оскільки обидві сторони погоджуються на зменшення розміру аліментів. Зокрема, вказав, що судом залишено без уваги подану відповідачкою заяву, у якій вона погоджується на отримання аліментів в розмірі 1/6 частини, оскільки їй відомо, що він не має у власності нерухомості, вимушений знімати житло та підтримувати батьків пенсіонерів.

Окрім того, зазначив, що право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів передбачено п. 7 ст. 170 ЦПК України, оскільки судовий наказ виданий на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Проте, суд розглядаючи спір, неправильно застосував судову практику, оскільки у даному випадку основним завданням суду є погодження волі сторін щодо зменшення розміру аліментів.

Також, вказав на необхідність дотримання рівності прав обох його дітей.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із відповідачкою (а.с. 9).

На підставі судового наказу Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року у справі №289/973/21 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 червня 2021 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім того, ОСОБА_1 від першого шлюбу має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 05 грудня 2012 року (а.с. 8).

Також із матеріалів справи вбачається, що позивач на ім`я ОСОБА_2 (мати неповнолітньої ОСОБА_4 ) та ОСОБА_6 (мати неповнолітньої ОСОБА_7 ) у добровільному порядку періодично перераховував грошові кошти (а.с.10-60).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що при видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 судом не було враховано перебування на його утриманні іншої дитини, а також батьків пенсіонерів, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення матеріального стану платника аліментів, а наявність у нього іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду про відмову у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що при видачі судового наказу судом не було враховано перебування на його утриманні іншої дитини, а також батьків пенсіонерів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до судового наказу Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року у справі №289/973/21 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від першого шлюбу та батьків пенсіонерів, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - дочки ОСОБА_4 та суперечитиме її інтересам.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану.

Згідно ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Проте, посилання позивача на цю норму процесуального законодавства не звільняє останнього від обов`язку довести обставини, які унеможливлюють ним сплату аліментів у визначеному судовим наказом розмірі у зв`язку з погіршенням його майнового стану.

Доводи ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження колегія суддів вважає також безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Частиною 9 ст. 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання апеляційної скарги) - 2270 грн. Предметом спору в цій справі є зменшення розміру аліментів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про зменшення або збільшення платежів або видачі - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік. Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100=227000). Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує. Аналогічні правові висновки викладені в ухвалах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 683/2859/19 (провадження № 61- 1121ск21) та від 02 березня 2020 року у справі № 569/1997/19 (провадження № 61- 3718ск20).

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи позивача про те, що відповідачка погоджується отримувати аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку.

Так, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 11 жовтня 2021 року, у якій остання зазначає, що позовні вимоги визнає частково в частині зміни розміру стягнення аліментів з ј частки з усіх видів заробітку (доходу) на одну дитину до - 1/3 частки на двох дітей, а щодо стягнення аліментів у розмірі 5000 грн - заперечує.

Проте, ОСОБА_1 вимог про зменшення розміру аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) не ставив, просив у позовній заяві змінити спосіб стягнення аліментів, зменшивши їх розмір до 200% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідачка у своїй заяві заперечувала щодо зміни способу стягнення аліментів. В той же час, боржник не вправі ініціювати у позові питання про зміну способу стягнення аліментів, адже таке право, в силу приписів абзацу 2 частини третьої статті 181 СК України, належить виключно одержувачу аліментів (правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від: 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19).

З огляду на вищенаведене інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Дана справа згідно п. 1 ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 12 січня 2022 року.