Справа №443/1576/21
Провадження №2/443/271/22
РІШЕННЯ

іменем України

04 січня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади села Дем`янка-Наддністрянська в особі Жидачівської міської ради Львівської області про встановлення факту проживання однією сім`єю до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просить: встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 не менш як п`ять років до дня смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 3.7069 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю III-ЛВ №015342 від 17.07.2001 року, виданого на підставі рішення Жидачівської РДА від 05.04.2001 року №303.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивачки ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 3.7069 га, належні померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю III-ЛВ №015342 від 17.07.2001 року. Згідно довідки Жидачівської міської ради №105 від 05.08.2021 року, ОСОБА_3 була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_3 у спадковому житловому будинку був постійно прописаний чоловік ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До дня смерті та на момент смерті ОСОБА_3 фактично проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 разом з племінницею ОСОБА_1 з 2000 року. Зазначає, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 був її чоловік ОСОБА_4 , однак він спадщину не прийняв, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були похилого віку, хворіли, а тому позивачка забрала їх проживати до себе у АДРЕСА_2 , де вони і померли. Оскільки позивачка постійно проживала із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

20.09.2021 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак їй було відмовлено. Причиною відмови вказано пропущений піврічний термін для подання заяви про прийняття спадщини, факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини документально не підтверджений, відсутні докази родинних стосунків, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Зарічанською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 22.05.2006 року (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 3.7069 га, належні померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю III-ЛВ №015342 від 17.07.2001 року (а.с.19).

Згідно довідки Жидачівської міської ради №105 від 05.08.2021 року, ОСОБА_3 була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_3 у спадковому житловому будинку був постійно прописаний чоловік ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До дня смерті та на момент смерті ОСОБА_3 фактично проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 разом з племінницею ОСОБА_1 з 2000 року. Секретарем виконавчого комітету Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області заповіт від ОСОБА_3 не посвідчувався (а.с.15).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом також встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом був чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , однак він спадщину не прийняв, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 20.06.2006 року (а.с.17).

Натомість позивачка постійно проживала із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила, що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66027271 від 16.08.2021 року, сформованої приватним нотаріусом Посацькою А.О. спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася (а.с.16).

Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66028350 від 16.08.2021 року, сформованої приватним нотаріусом Посацькою А.О. спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилася (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_4 , 09.08.1958 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Як видно із свідоцтва про одркження Серія НОМЕР_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_6 , 28.10.1989 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 (а.с.13).

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Петрінець У.П. №59/02-31 від 20.09.2021 року (а.с.21), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті її тітки - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що вона пропустила піврічний термін з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини вчасно не звернулася, факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджений, відсутні докази родинних стосунків, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Як видно з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8), остання зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2 .

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , кожна окремо, в судовому засіданні дали покази про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2000 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 за місцем проживання останньої. ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поховала їх.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, ц четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем до моменту відкриття спадщини, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 проживалаоднією сім`єю із ОСОБА_3 терміном не менше п`яти років до дня її смерті смерті, що наступила 21.05.2006 року, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 володіла земельною ділянкою, є довідка від 19.08.2021 року, видана Відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, відповідно до якої, у книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення Жидачівської РДА від 05.04.2001 року №303 на громадянку ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії III-ЛВ №015342 від 17.07.2001 року. Реєстраційний номер 266. Площа земельної ділянки 3.7069 га. (а.с.19).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 3.7069 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю III-ЛВ №015342 від 17.07.2001 року, виданого на підставі рішення Жидачівської РДА від 05.04.2001 року №303.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 січня 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка