справа №619/1365/21
провадження №2/619/58/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Овсяннікова В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Межевської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом керівника Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: Харківської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Керівник Дергачівської окружної прокуратури Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі: Харківської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування державного акту, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування позову вказує, що Дергачівською місцевою прокуратурою 15.03.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного виділення у приватну власність земельних ділянок лісогосподарського призначення на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що рішенням Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області XLVIII сесії V скликання №4 від 30.07.2009, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №089757, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №35 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,15 га (кадастровий номер: :00:002:0264).

Разом з цим, вказане рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області щодо надання земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 , прийнято в порушення вимог ст.ст. 20, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК), ст. 5 Лісового кодексу України (далі - ЛК).

Земельна ділянка, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер: :00:002:0264, яка згідно спірного рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області передана у власність ОСОБА_1 відноситься до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20.12.2019 у справі №619/4697/19 (провадження №1-кп/619/486/19) за обвинуваченням ОСОБА_3 .

Вказана земельна ділянка знаходиться на території земель держлісгоспу ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» (Данилівський дослідний держлісгосп).

Наведене підтверджується також листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», якою проведено лісовпорядні роботи (геодезичне дослідження вказаної земельної ділянки) з кадастровим номером :00:002:0264, загальною площею 0,15 га, що розташована на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області та знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення Данилівського дослідного держлісгоспу (на даний час ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»), в межах кварталу Дергачівського лісництва, згідно планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування.

До теперішнього часу в судовому порядку вказані планово-картографічні матеріали базового лісовпорядкування недійсними не визнано, отже вони є правовстановлюючими документами ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою.

Спірне рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області щодо надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 прийняте усупереч вимогам ст.ст. 19, 20, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України за відсутності відповідного рішення Харківської обласної державної адміністрації щодо вилучення із постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» спірної земельної ділянки та без попередньої зміни цільового призначення земельних ділянок.

Ураховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави всупереч вимогам законодавства, волі власника та постійного користувача ділянки, тому незаконно відчужене майно підлягає поверненню його власнику.

Оскільки рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області XLVIII сесії V скликання №4 від 30.07.2009 про передачу земельної ділянки у власність, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку серії ХР №089757, є незаконним, то відповідний державний акт на право власності не відповідає закону та порушує права власника.

Таким чином, необхідно визнати зазначений державний акт недійсним у судовому порядку.

Також встановлено, що спірна земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2009 відчужена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Зазначає, що вказаний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки сторонами в момент вчинення правочину недотриманого вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що також потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією Украши компетенції.

Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у поверненні майна у відання держави в постійне користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» відповідно до механізму, встановленого національним законодавством.

Тобто, загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації переважає приватний інтерес у збереженні земельної ділянки у власності.

Вказує, що даний позов є негаторним позовом і його можна заявляти впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.

Зазначає, що правила позовної давності не застосовуються до витребування земельних ділянок та природних ресурсів, за якими закріплено правовий титул (правова підстава) власності на землю за Українським народом. Тобто доки зберігається правовий титул, суб`єкт права власності зберігає повноваження правової охорони та захисту свого права.

Таким чином, відчуження об`єктів, що є власністю народу України та не можуть перебувати, за законом, у приватній власності, є триваючим правопорушенням, оскільки законне право власності у приватних осіб на ці об`єкти не виникло. Волі дійсного власника (народу України) на відчуження цих об`єктів не було.

Від представника Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» (ДП «ХЛНДС») надійшла заява, в якій вказано, що ДП «ХЛНДС» погоджується з позовною заявою та підтримує позовні вимоги. Аргументи, які наводить представник ДП «ХЛНДС» - аналогічні тим, які вказує прокурор.

Представником відповідача ОСОБА_2 надано до суду заперечення на позовну заяву, в яких вона просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Рішенням Солоницівської сселищної ради ХLVІІІ сесії V скликання № 4 від 30.07.2009 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах населених пунктів Солоницівської селищної ради та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га (кадастровий номер :00:002:0264) по АДРЕСА_2 , без зміни цільового призначення та цільового використання.

В подальшому, ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку та 07.09.2009 року отримано державний акт серії ХР №089757.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.09.2009 року право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 набула ОСОБА_2 .

Щодо посиланя прокурора на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 20.12.2019 по кримінальній справі 619/4697/19 за обвинуваченням ОСОБА_3 , зазначає, що вказана ухвала про закриття кримінального провадження від 20.12.2019 року не є доказом вини ОСОБА_3 , а обставини, викладені в цій ухвалі, не доведені, оскільки у вказаній кримінальній справі відсутній вирок.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірна земельна ділянка належать до земель лісового фонду, оскільки відсутні належним чином оформлені планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, геодезичні дані для розробки планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування; не встановлено, просторово-часові координати та чи перетинаються зі спірною ділянкою, чи був здійснений землеустрій компетентними особами. А отже, вважає, що передання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах населених пунктів Солоницівської селищної ради ОСОБА_1 є законним, оскільки протилежне позивачем не підтверджено належними засобами доказування.

Підстав для висновку про необхідність звернення з негаторним позовом не вбачається, оскільки право власності на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 , а у наступному до ОСОБА_2 , і на час звернення прокурора з позовом земельна ділянка була зареєстрована як власність ОСОБА_2 .

Висновок про відсутність позовної давності при зверненні з негаторним позовом не грунтується на нормах ЦК України та інших нормах цивільного законодавства, шо регулюють спірні правовідносини.

Прокурор у позовній заяві заявив одну з вимог про повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність, яку не можна вважати такою, що направлена на усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (негаторний позов).

На її думку, така позовна вимога є вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), що регулюється статтею 387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

У цьому разі майно може бути витребувано від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Зі справи вбачається, що спірні правовідносини виникли у 2009 році, коли видавалося рішення ради про затвердження проекту землеустрою і передання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки та державний акт на право власності на спірну земельну ділянку (від 07 вересня 2009 року). Крім того, в рамках розгляду кримінальної справи № 619/4697/19 Дергачівська місцева прокуратура не скористалась своїм правом на подання цивільного позову про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування державного акту, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Із позовом до суду керівник Дергачівської місцевої прокуратури звернувся у березні 2021 року, тобто через дванадцять років після виникнення спірних правовідносин.

В судове засідання прокурор не з`явився, надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив справу розглядати в його відсутність.

Представники позивачів Харківської обласної Державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належними чином.

Представник позивача ДП «ХЛНДС» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Солоницівської селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належними чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належними чином.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належними чином.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області XLVIII сесії V скликання №4 від 30.07.2009 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах населених пунктів на території Солоницівської селищної ради та безоплатно передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_2 . (а.с. 28-29)

На підставі цього рішення ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 089757 з кадастровим номером :00:002:0264, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за № 35.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2009 на підставі договору купівлі-продажу право власності на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 .

Дергачівською місцевою прокуратурою 15 березня 2017 року внесено відомості до ЄРДР за №0000016 та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного виділення земельних ділянок на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,15 га з кадастровим номером :00:002:0264, яка передана у власність ОСОБА_1 , відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» №30 на а.с. 19, яким проведено лісовпорядні роботи (геодезичне дослідження) земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0264, загальною площею 0,15 га, що розташована на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, повністю знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення Данилівського дослідного держлісгоспу (на даний час ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»), в межах кварталу Дергачівського лісництва, згідно планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування.

Згідно листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» №4 від 04.01.2021 щодо розташування земельних ділянок, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0264, відносно земель лісового фонду вказана земельна ділянка має частковий перетин з межами кв. 376 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», орієнтовна площа перетину становить 0,15 га. (а.с. 143-145)

Відповідно до листа Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.04.2017 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0264 було зареєстроване за ОСОБА_1 , 27.10.2009 відбувся перехід права власності до ОСОБА_2 (а.с. 24-27)

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення належать землі, зайняті зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до вимог статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до положень статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема ліси для нелісогосподарських потреб.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними (пункт 5 частини першої статті 31 Лісового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

У статті 7 ЛК України закріплено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

При цьому у статті 8 ЛК України визначено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За змістом статті 9 цього ж Кодексу у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.

Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Разом із тим у статті 11 ЛК України передбачено правові підстави набуття права комунальної власності на ліси, зокрема право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Враховуючи вищезазначене рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області XLVIII сесії V скликання №4 від 30.07.2009 щодо надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 було прийнято всупереч статей 19, 20, 149 Земельного кодексу України за відсутності відповідного рішення щодо вилучення із постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» спірних земельних ділянок та без попередньої зміни цільового призначення земельних ділянок.

Право державної власності на спірну земельну ділянку не могло припинитися внаслідок прийняття рішення органом місцевого самоврядування, який відповідно до своєї компетенції не був наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками лісового фонду (лісами) або шляхом видачі державного акту приватній особі.

Щодо доводів представника відповідача про відсутність суспільного інтереса до вказаних правовідносин, суд виходить з наступного.

У спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, держава, втручаючись у право приватних осіб на мирне володіння відповідними земельними ділянками, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт "а" частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, пункт 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Заволодіння приватними особами земельними ділянками, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля, особливо коли в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки відповідач, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі 183/1617/16).

Звернення прокурора з вимогою про витребування земельних ділянок із володіння відповідачів у цій справі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно важливого та соціально значущого питання - розпорядження землями лісового фонду, безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державного власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів, як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Суспільний інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землі лісогосподарського призначення, захист такого права шляхом повернення в державну власність земель лісогосподарського призначення, що незаконно вибули з такої власності.

Щодо аргументів представника відповідача про характер позову, суд їх не приймає виходячи з наступного.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту реалізуються шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність з метою будівництва й обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд всупереч вимогам ЗК України та ЛК України є неможливим (аналогічні висновки Великою Палатою Верховного Суду сформульовано у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц щодо земель водного фонду).

Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (пункт 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц).

Оскільки на час винесення оскаржуваного рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області XLVIII сесії V скликання №4 від 30.07.2009, спірна земельна ділянка, належала до земель державного лісового фонду Данилівського дослідного держлісгоспу (ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»), то рішення про вилучення цієї земельної ділянки із земель державного лісового фонду мала приймати обласна державна адміністрація, за погодженням з землекористувачем.

Проте, відповідного розпорядження Харківської обласної державної адміністрації про вилучення спірної земельної ділянки з земель державного лісового фонду матеріали справи не містять.

Згідно статті 59 ЛК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) переведення земельних лісових ділянок до нелісових земель у цілях, пов`язаних з веденням лісового господарства, здійснюється без їх вилучення у постійного лісокористувача з дозволу органу виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальних органів центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.

В матеріалах справи відсутні рішення уповноважених органів лісового господарства Харківської області про переведення спірної земельної діляноки із земель державного лісового фонду до категорії земель нелісових для використання у цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства.

Отже, спірна земельна ділянка державного лісового фонду, що розташована на території Солоницівської селищної ради неправомірно вибула із володіння держави та землекористувача ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», оскільки при її вилученні у попереднього користувача та зміні її цільового призначення Солоницівською селищною радою не було дотримано вимог статей 149 ЗК України та вимог статті 59 ЛК України.

Згідно зі статтею 152 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом частини 1 статті 155 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

ОСОБА_1 не могла законно набути право приватної власності на спірні земельні ділянки, оскільки набула таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності на землю стало можливим у результаті прийняття Солоницівською селищною радою незаконного рішення та наступного укладення між нею та відповідаче ОСОБА_2 договору купівлі-продажу земельної діляноки.

Отже, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель державного лісогосподарського призначення, які не можуть передаватися у приватну власність, а тому вони вибувають з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність поведінки відповідачів під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

З наявної в матеріалах справи схеми розташування спірної земельної ділянки з нанесеними межами кварталу 376 Дергачівського лісництва та викопіювання з лісовпорядного планшету 2014 року вбачається, що спірні земельні ділянки знаходилися на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області та відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебували у ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» в користуванні.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 41, 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зазначено, що: «відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 617/964/15-ц (провадження № 61-16466сво18) вказано, що «громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами».

Щодо строку позовної давності, суд виходить з наступного.

У позовній заяві прокурор зазначив, що йому стало відомо про порушене право лише при проведенні прокуратурою розслідування у кримінальному провадженні №0000016, зареєстрованому в ЄРДР 15 березня 2017 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, відсутні підстави вважати, що позов подано після спливу позовної давності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з дотриманням засад правового порядку, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачену Конституцією та законами України.

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

У спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісового фонду, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, недопущенні погіршення екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18), від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18).

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор обґрунтував наявність підстав для здійснення представництва в інтересах держави та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 21, 203, 215, 216, 236, 256, 257, 259, 261, 328, 388, 399 ЦК України, ст.ст. 17, 116, 122, 155 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги керівника Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: Харківської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області XLVIII сесії V скликання №4 від 30.07.2009 про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_2 .

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №089757, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області №35.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :00:002:0264, площею 0,15 га, укладений 07.09.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано в реєстрі №3480, скасувавши його державну реєстрацію.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0264, площею 0,15 га, яка розташована за межами населеного смт Солоницівка Харківського району Харківської області у відання держави та постійне користування Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Стягнути з Солоницівської селищної ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Харківської обласної прокуратури суму сплаченого судового збору в розмірі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень у дольовому співвідношенні по 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом 30 днів з дня отримання ними копії рішення.

Рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, або протягом 30 днів з дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Сторони:

Дергачівська окружна прокуратура Харківської області, місцезнаходження: вул. Травня, буд. 63, м. Дергачі, Харківська область.

Харківська обласна державна адміністрація, місцезнаходження: вул. Сумська, 64, м. Харків.

Державне агентство лісових ресурсів України, місцезнаходження: вул. Ш. Руставелі, 9-а, м. Київ.

Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», місцезнаходження: с. Черкаська Лозова, Харківський район, Харківська область, Харківський район.

Солоницівська селищна рада Харківського району Харківської області, місцезнаходження: вул. Визволителів, 6, смт Солоницівка, Харківський район, Харківська область.

ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2022.

Суддя В. С. Овсянніков