Провадження № 22-ц/802/18/22 Категорія: 76 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Киці С.І.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

позивача ОСОБА_1 , та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Таргонія В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» про визнання незаконними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Волинський військовий лісгосп» про визнання незаконними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 жовтня 2019 року позивач працював у позивача на посаді лісничого Поворського лісництва.

Наказом відповідача від 06 листопада 2020 року №96-ос позивачу оголошено догану, підставою якої стало рішення господарського суду Волинської області від 14 вересня 2020 року №903/478/20, в якому встановлений факт незаконного зрізання дерев у ввіреному йому лісництві.

Вказує, що дисциплінарне стягнення застосовані роботодавцем з пропуском строків, які передбачені ст.148 КЗпП України.

Крім того, наказом відповідача від 12 листопада 2020 року № 98-ос його звільнено із роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри.

Позивач з цим наказом також не погоджується, оскільки вважає, що не входить до переліку осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності.

Просить суд визнати незаконним наказ Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 06 листопада 2020 року № 96-ос «Про оголошення догани ОСОБА_1 », визнати незаконним наказ Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 12 листопада 2020 року №98-ос про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 . Поновити ОСОБА_1 на посаді лісничого Поворського лісництва Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп». Стягнути з Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із середньоденного заробітку в розмірі 322,43 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Волинський військовий лісгосп» від 06 листопада 2020 року №96-ос «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Волинський військовий лісгосп» від 12 листопада 2020 року №98-ос про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 ..

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Поворського лісництва ДП «Волинський військовий лісгосп» з 12 листопада 2020 року.

Стягнуто з ДП «Волинський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 листопада 2020 року по 07 вересня 2021 року у розмірі 103 370,88 грн.

Стягнуто з ДП «Волинський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_1 1 681,60 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ДП «Волинський військовий лісгосп» на користь держави судовий збір у розмірі 1 100,91 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Поворського лісництва Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» з 12 листопада 2020 року - допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ДП «Волинський військовий лісгосп» подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді лісничого Поворського лісництва.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14 вересня 2020 року №903/478/20 стягнуто з ДП "Волинський військовий лісгосп" на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області 289 152 грн. 83 коп. шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства.

Вказане рішення суду набрало законної сили 06 жовтня 2020 року та в апеляційному порядку не переглядалося.

При розгляді згаданої справи судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи за ДП «Волинський військовий лісгосп» закріплені лісництва: Володимир-Волинське, Луцьке, Бережницьке, Черемошнянське, Поворське, Бахівське.

У ході позапланового заходу державного нагляду (контролю), (п. 57 опису порушень (а.с. 31), з врахуванням листа ДЕК від 30.06.2020 (а.с. 48), виявлена незаконна порубка без відповідного на те дозволу (лісорубного квитка):- 57 дерев різних порід в кварталі 4 виділ 17 (1), розмір заподіяної шкоди 34 051,01 грн.;- 42 дерева різних порід в кварталі 4 виділ 17 (2), розмір заподіяної шкоди 211 665,81 грн.;- 26 дерев різних порід в кварталі 9 виділ 3, розмір заподіяної школи 7 693,62 грн.;- 1 дерево у кварталі 23 виділ 29, 2, розмір заподіяної шкоди 1 606,15 грн.;- 9 дерев різних порід в кварталі 23 виділ 29, розмір заподіяної шкоди 34 136,54 грн.

Акт від 03.04.2020 підписаний, в т.ч. т.в.о директора ДП «Волинський військовий лісгосп» Лебичем А.А., відповідачем не оскаржувався (а.с. 34).

Внаслідок незаконного зрізання дерев без відповідного дозволу (лісорубного квитка) у зазначених кварталах та виділах Поворського лісництва ДП «Волинський військовий лісгосп», навколишньому природному середовищу заподіяна шкода на суму 289 152 грн. 83 коп. (а.с. 9-12).

Частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року №161/13154/20, затверджено угоду про визнання винуватості від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000567 від 04 серпня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України № 1261-VII від 13 травня 2014 року), і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.

Наказом Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 06 листопада 2020 року №96-ос позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни неправильного ведення лісового господарства на території лісництва. Підставою для цієї догани стало рішення Господарського суду Волинської області від 14 вересня 2020 року (а.с.8).

Наказом Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 09 листопада 2020 року №97-ос позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни безвідповідальне ставлення при поданні в лісгосп бухгалтерської звітності, подання недостовірних даних. Підставою для цієї догани слугував вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року. (а.с.14).

Рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Збройних Сил України ДП «Волинський військовий лісгосп», яке оформлено протоколом від 11 листопада 2020 року №5, надано згоду на розірвання трудового договору з відповідачем на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.

Наказом відповідача від 12 листопада 2020 року №98-ос позивача звільнено із роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри (а.с.19).

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

За змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.

Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, це «прийняття» і «зберігання». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.

Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Відповідні висновки щодо застосування статті 41 КЗпП України викладені Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14 та підтверджені висновком ВС в постанові від 28.10.2020 року в справі № 555/1509/18.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Попри цю законодавчу норму, чинною наразі є постанова Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва (далі Перелік).

Посада, яку обіймає позивач, та робота, яку він виконує, відсутня у вказаному Переліку, а тому не має правового значення укладений з ОСОБА_1 договір про повну матеріальну відповідальність. Окрім того, як вбачається з тексту договору № 11/3/20-5 ( а.с.66) вказаний договір підписаний 11.03.2020 року, тобто після подій, які слугували підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та подальшого звільнення.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 235 КЗпП України уразі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Встановивши, що до посадових обов`язків лісничого не входить безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей, а також те, що вказана посада відсутня в переліку посад, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі виробництва, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не належить до категорії осіб, які можуть бути звільнені з роботи за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що до функціональних обов`язків лісничого віднесено забезпечення ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів, а тому він є особою, яка безпосередньо обслуговує матеріальні цінності, не заслуговує на увагу.

Апелянт помилково ототожнює функції з обслуговування товарних цінностей з одержанням їх під звіт та функції контролю за використанням матеріальних ресурсів, які є відмінними за своєю природою. Працівником, який обслуговує товарні цінності, є той працівник, що має доступ та працює з такими цінностями безпосередньо і це становить основний зміст його трудових обов`язків.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 7681, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з посадовою інструкцією лісничого основний зміст трудових обов`язків ОСОБА_1 становить охорона лісу та здійснення нагляду за станом і забезпеченням раціонального використання лісових ресурсів, а не виконання функцій, що безпосередньо пов`язанні з обслуговуванням товарних цінностей. Тому звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України є незаконним.

Вказавши у прохальній частині апеляційної скарги про необхідність повного скасування рішення суду першої інстанції апелянт, жодним чином, як в тексті апеляційної скарги, так і в судовому засіданні не спростовував правильності висновків суду в частині задоволення вимог про скасування наказу ДП "Волинський військовий лісгосп" від 06.11.2020 року № 96-ос "Про оголошення догани ОСОБА_1 "

За відсутності обґрунтованих доводів апеляційної скарги в частині, що стосуються наказу ДП "Волинський військовий лісгосп" від 06.11.2020 року № 96-ос, необхідно вважати, що відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції в означеній частині.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу скаргою Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя:

Судді: