ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/163/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/3161/21 Категорія: 305010300 Токова С.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ГУ НП в Черкаській області;

відповідач Черкаська обласна прокуратура;

відповідач Державна казначейська служба України;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ГУНП в Черкаській області

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Токової С.Є. у Соснівському районному суді м. Черкаси 06.10.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури,

в с т а н о в и в :

24.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУНП в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури.

Позовна заява обґрунтовується ОСОБА_1 тим, що 11.04.2017 року слідчим управління ГУНП в Черкаській області зареєстровано в ЄДРДР кримінальне провадження за реєстраційним номером 0000150 за ознаками злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України.

05.02.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України.

03.07.2018 року вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси суду ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні та виправдано.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28.04.2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що кримінальне переслідування тривало у період з 05.02.2018 року (дата вручення повідомлення про підозру) по 28.04.2020 року ( ухвала Черкаського апеляційного суду), тобто 26 місяців та 23 дня.

Позивач ОСОБА_1 посилається, що у зв?язку з незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, вона була позбавлена можливості займатися своїм звичайним життям. На судових засіданнях була присутня близько 20 разів, в той час як була вагітна. Вона нервувала з приводу незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, тому на 15 тижневому терміні була загроза переривання вагітності, у зв?язку з чим у період з 10.01.2018 року по 21.01.2018 року позивач ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП «ЧМПБ «Центр матері та дитини». Крім того, після народження доньки ОСОБА_1 була змушена знаходити можливість залишати з кимось дитину на час слухання справи та з?являтися в судові засідання й доводити свою невинуватість.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності призвело до порушення її нормальних життєвих зв?язків та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з вище вказаними обставинами, ОСОБА_1 просить стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на її користь у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 123 884 ( сто двадцять три тисячі вісімдесят чотири ) грн. 29 коп.

ОСОБА_1 , просила також стягнути на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.10.2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 123884 ( сто двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ГУНП в Черкаській області в особі головного спеціаліста Желізняк Ю. В. подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що суд в порушення норм матеріального та процесуального права не обґрунтував, з чого виходив при задоволені саме такого розміру моральної шкоди.

В апеляційній скарзі зазначається скаржником, що позивач ОСОБА_1 повинна довести наявність не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв?язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Скаржник вважає, що судом не враховано те, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження завданої її моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача, причинний зв?язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2018 року, залишеного без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28.04.2020 року, не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою у розмірі 123 000 грн. і протиправними діями ГУНП в Черкаській області та вини останнього в її заподіянні.

Зважаючи на вище вказане, представник ГУНП в Черкаській області в особі головного спеціаліста Желізняк Ю. В. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.10.2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу позивача не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду, вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін згідно вимог процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Вирішуючи спір суд та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним діями органів досудового розслідування і прокуратури, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, погодившись із доводами позивача щодо розміру моральної шкоди, характеру, обсягу і тривалості страждань, яких позивач зазнала у зв?язку із пред?явленням обвинувачення у скоєнні злочину, вчинення якого не було доведено, оскільки позивача виправдано вироком суду, наявність спричиненої шкоди, яка перебуває в причинному зв?язку з неправомірними діями органів досудового розслідування і прокуратури, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках та з доведеності, розумності, виваженості й справедливості розміру моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 05.02.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, а 03.07.2018 року вироком суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні та виправдано.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28.04.2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз?яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, а 03.07.2018 року вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси, ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні та виправдано (а. с. 15-18).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28.04.2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення (а. с. 19-22).

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 перебувала під слідством у період з 05.02.2018 року (дата вручення повідомлення про підозру) по 28.04.2020 року ( ухвала Черкаського апеляційного суду), що в загальному становить 26 місяців та 23 дні, виходячи з мінімальної заробітної плати в розмірі 4723 грн., яка була встановлена на той період відповідно до Закону України «Про державний бюджет», районний суд дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог та стягнення з Державної казначейської служби на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 123 884 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком районного суду про задоволення позовних вимог та вважає, що, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, визначивши характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем ОСОБА_1 жодного належного доказу на підтвердження завданої їй моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача, причинний зв?язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника. Однак, при цьому, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги позивача.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні, отже, апеляційна скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, тому не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, тому рішення районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко