Ухвала

14 січня 2022 року

м. Київ

справа № 753/21285/20

провадження № 61-19657ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва Ірина Вікторівна, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 03 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І. В., зареєстрований в реєстрі за № 2240 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з позовною заявою АТ «Універсал Банк» подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, у задоволенні заяви АТ «Універсал Банк» про забезпечення позову відмовлено.

03 грудня 2021 року представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») - Пономаренко О. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року у вказаній справі.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

У пункті 7.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зроблено правовий висновок про те, що з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. Це обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.

Отже, оскарження ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову, після її перегляду в апеляційному порядку, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання АТ «Таскомбанк» про заміну сторони правонаступником.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва Ірина Вікторівна, про визнання договору дарування недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар