П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/48/20

Провадження № 22-ц/4815/94/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Відділ освіти, культури та спорту Дубенської районної державної адміністрації

(правонаступника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту

Радививилівської районної державної адміністрації),

відповідач Радивилівська міська рада Дубенського району Рівненської області

(правонаступника Бугаївської сільської ради Радивилівського району

Рівненської області),

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Бугаївський заклад

дошкільної освіти «Дивосвіт» загального розвитку Бугаївської сільської ради

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2021 року у складі судді Троцюк В. О., постановлену в м. Радивилів Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу освіти, культури та спорту Дубенської районної державної адміністрації (правонаступника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радививилівської районної державної адміністрації), Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області (правонаступника Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Бугаївський заклад дошкільної освіти «Дивосвіт» загального розвитку Бугаївської сільської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи.

03.06.2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну та уточнення позовної заяви, де просила зобов`язати Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радививилівської РДА видати їй належним чином оформлену трудову книжку (дублікат трудової книжки), та виключити Бугаївську сільську раду з числа відповідачів у вказаній справі.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2021 рокувказану заяву повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ст. 49 ЦПК України, яка надає позивачу право звернутися із заявою про зміну предмету або підстави позову, зменшення або збільшення розміру позовних вимог, та обґрунтоване тим, що в уточненій позовній заяві, в якій фактично ставиться питання про зміну предмету та підстав позову, а також визначає інший склад учасників справи, що не передбачено чинним цивільно-процесуальним законодавством. Судом взято до уваги і ту обставину, що копію цієї заяви про зміну та уточнення позовної заяви позивачка направила лише одному відповідачу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радививилівської районної державної адміністрації та третій особі Бугаївський заклад дошкільної освіти «Дивосвіт» загального розвитку Бугаївської сільської ради, чим порушено вимоги ст. 49 ЦПК України щодо направлення заяви усім учасникам справи.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про те, що звернення із заявою про зміну і уточнення позовних вимог не передбачене чинним цивільно-процесуальним законом, а тому її вимоги не можуть бути задоволені. Зазначає, що така заява була нею подана до початку розгляду справи по суті і підлягає розгляду, оскільки подання такої заяви гарантує її процесуальне право на обрання способу захисту своїх прав. Доводить, що покликання суду на те, що нею не дотримано вимог ст. 49 ЦПК України щодо обов`язку направлення копій заяви іншим учасникам справи, необґрунтовані, оскільки нею копії такої заяви були направлені наявним учасникам справи, а решта осіб були залучені до участі в справі пізніше в часі, ніж нею подана заява. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Відділ освіти, культури та спорту Дубенської районної державної адміністрації (правонаступник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації)просить відхилити апеляційну скаргу та закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з позовом до Відділу освіти, культури та спорту Дубенської районної державної адміністрації (правонаступника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радививилівської районної державної адміністрації), Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області (правонаступника Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Бугаївський заклад дошкільної освіти «Дивосвіт» загального розвитку Бугаївської сільської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи звернулася ОСОБА_1 .

03.06.2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну та уточнення позовної заяви, де просила зобов`язати Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радививилівської РДА видати їй належним чином оформлену трудову книжку (дублікат трудової книжки), та виключити Бугаївську сільську раду з числа відповідачів у вказаній справі.

Відповідно до п.2 ч.2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої п. 2 ч. 2, ч. 3, 4 цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про зміну та уточнення до позовної заяви, така зміна полягає в зобов`язанні Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радививилівської РДА видати їй належним чином оформлену трудову книжку (дублікат трудової книжки), що є похідними, від уже заявлених, вимог.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що діючим ЦПК України не передбачено можливості доповнення позовної заяви та не визначено поняття «уточнення позовних вимог».

При цьому, статтею 49 ЦПК України встановлено право позивача на подачу заяви про зміну предмету або підстави позову, а також зменшення або збільшення розміру позовних вимог.

Повна зміна підстави і предмету позову є недопустимою, оскільки повна зміна підстави й предмету позову під час судового процесу фактично робить їх новими позовними вимогами, які підлягають оформленню в письмовій заяві згідно ЦПК України.

Частина 3 ст. 49 ЦПК України визначає, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2021 року у цій справі прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09 червня 2021 року.

Заява про зміну позовних вимог подана ОСОБА_1 03 червня 2021 року, тобто, в межах передбаченого ч. 3. ст. 49 ЦПК України п`ятиденного строку до початку розгляду справи по суті.

Апеляційний суд не погоджується із висновком місцевого суду про те, що заява ОСОБА_1 від 03 червня 2021 року є одночасно і заявою про зміну предмету та підстав позову, не зазначаючи при цьому, у чому полягають ці зміна предмету та зміна підстав позову, і заявою про уточнення позовної заяви, що не передбачено ЦПК України.

Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №405/3360/17.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

За приписами частини шостої статті 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду в порядку статті 353 ЦПК України.

Наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви позивачу.

Водночас, пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що на ухвалу суду про відмову у прийняті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

У цій же постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не знайшов підстав для відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі №369/11526/16-ц (провадження №61-44511св18), де суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний суд не врахував пункт 6 частини першої статті 353 ЦПК України та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги, оскільки не перевірив, чи передбачена процесуальним законодавством можливість суду відмовити у прийнятті позовної заяви з підстав, зазначених в ухвалі суду першої інстанції, та чи не є ця ухвала за своїм змістом ухвалою про повернення заяви позивачам.

Водночас Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2021 року у справі №177/1251/18 (провадження №61-19172св20) про те, що ухвала суду першої інстанції про збільшення розміру (уточнення) позовних вимог не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно не заслухав уточнення позовних вимог, викладених у письмовій формі. При тому, що ЦПК України не обмежує позивача в праві подавати письмові уточнення позовних вимог з огляду на п.4 ч.2 ст. 197 ЦПК України та не обмежує позивача в праві подавати одночасно письмову заяву про уточнення та зміну позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявницею не було дотримано вимог ст.49 ЦПК України щодо необхідності подання доказів направлення копії такої заяви іншим учасникам справи, апеляційним судом оцінюються критично.

Як вбачається із поданої 03.06.2021 року заяви про зміну та уточнення позовної заяви, до неї заявницею долучено докази направлення копії цієї заяви відповідачу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації та третій особі Бугаївському закладу дошкільної освіти «Дивосвіт».

Відповідач Радивилівська міська рада на момент подання заяви про зміну та уточнення позовної заяви (03.06.2021р.) не була залучена судом як правонаступник Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області. Радивилівська міська рада була залучена судом як правонаступник Бугаївської сільської ради лише 09.06.2021 року відповідно до ухвали суду від 09.06.2021 року № 568/48/20, тобто пізніше в часі, ніж подана заява про зміну та уточнення позовної заяви.

З аналогічних підстав відповідачу Відділу освіти, культури та спорту Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області копія заяви не надсилалася та не могла бути надіслана, оскільки на час її подачі структурний підрозділ Дубенської районної державної адміністрації не був судом залучений як правонаступник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації. Відповідач відділ освіти, культури та спорту Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області був залучений судом як правонаступник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації 09.06.2021 року відповідно до ухвали суду від 09.06.2021 року № 568/48/20.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, суд першої інстанції, постановивши оскаржувану ухвалу, фактично на власний розсуд розпорядився правами позивача самостійно визначати у позовній заяві, яке право та охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та на власний розсуд визначив коло відповідачів у спорі, а також вказав, які саме дії необхідно вчинити позивачу для розгляду позову щодо відновлення порушеного права.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду даної справи, постановив оскаржувану ухвалу у порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавивши позивача права на справедливий судовий розгляд.

За наведених обставин, апеляційний суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала до скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2021 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури та спорту Дубенської районної державної адміністрації (правонаступника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радививилівської районної державної адміністрації), Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області (правонаступника Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Бугаївський заклад дошкільної освіти «Дивосвіт» загального розвитку Бугаївської сільської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 січня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.