Провадження № 2/686/1760/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2022

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючої судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві Лоб І.А.,

за участі відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 17 січня 2018 року з відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику грошові кошти в сумі 70 000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути такі грошові кошти у строк до 01.07.2018 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 17.01.2018 року.

Однак, до визначеної дати сторонами відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, і позичених коштів не повернув у визначений договором строк в повному обсязі.

Із змісту укладеного ними договору позики (боргової розписки) вбачається, що сторонами при укладенні договору розмір процентів за користування грошима не визначався.

Відповідно до частини 1 статі 625 ЦК України в разі порушення позичальником виконання грошового зобов`язання, боржник який прострочив його виконання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу відповідача згідно розписки станом на граничний день його повернення 01.07.2018 року складає 70 000,00 грн.

Розмір трьох відсотків річних за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 року складає 6 305,74 грн. (70 000,00 грн. (сума боргу) х 1097 днів прострочення х 3% = 6 305,74 грн.

Розмір інфляційних втрат за період з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року складає 15 414,00 грн.

Станом на час подання позову сума боргу за договором позики становить 91 719,74 грн. Просить стягнути борг за договором позики, три відсотки річних від простроченої суми, інфляційні втрати та судові витрати та витрати на правову допомогу.

В свою чергу відповідач звернувся із зустрічним позовом, який обґрунтовує тим, що він в період з вересня 2015 по березня 2018 року працював торговим представником фірми «Продмакс», яка знаходилась у будинку АДРЕСА_1 неофіційно. Розписку про ніби-то отримання грошей у позику разом з іншими працівниками він написав на вимогу керівника фірми. Така вимога про написання розписок обгрунтовувалась тим, що торгові представники отримували матеріальні цінності, і для гарантій їх поверненню, Ніяких коштів ні він, ні інші працівники не отримували. Після звільнення їм були повернуті розписки, ніяких претензій керівник фірми не висував.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Через ризик втрати роботи він був вимушений написати безгрошову розписку за якою він ніяких коштів не отримував.

Позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. В письмових поясненнях стосовно заявленого зустрічного позову посилається на те, що ніби-то за його вимогою, як керівника фірми «Продмакс», ОСОБА_1 написав безгрошову розписку та коштів він ніяких не отримував. Однак на підтвердження укладання договору позики ним представлений оригінал розписки, а твердження ОСОБА_1 про повернення йому оригіналу розписки є неправдивими. Просить задовольнити його позов, а у задоволенні зустрічного відмовити.

В судовому засіданні відповідач зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Первісного позову не визнав, просить у його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що написана розписка про отримання коштів на суму 70 000 грн. була безгрошовою та була написана з метою гарантій повернення коштів, отримуваних ним як торговим агентом від реалізованої продукції. Він офіційно не являвся працівником фірми «Продмакс».

Його представник в судовому засіданні первісного позову не визнав, зустрічний позов про визнання недійсним договору позики підтримав та просить його задовольнити. Обгрунтовує зустрічні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 , як і всі інші працівники, писали розписки під диктовку керівника фірми ОСОБА_3 , однак фактично кошти позивачем нікому не передавались, були написані під тиском. Факт не передання коштів за борговою розпискою підтверджується як показами ОСОБА_1 , так і показами свідків, допитаних судом.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 12.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.09.2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі.

14.01.2022 року ухвалено рішення по справі.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Заслухавши доводи позивача, викладені в позовній заяві, заперечення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив насипні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом достовірно установлено, що згідно розписки від 17.01.2018 року відповідач ОСОБА_1 отримав в борг від ОСОБА_3 кошти в сумі 70 000,00 грн. з кінцевим строком повернення позики до 01 липня 2018 року, що підтверджується розпискою, написаною власноруч позичальником, містить підписи сторін.

Проте, умов договору позики щодо повернення боргу в сумі 70 000,00 грн. відповідач не виконав та у визначений договором строк позичених коштів не повернув.

Розписка написана власноруч позичальником, цих обставин ОСОБА_1 не заперечує. Судом на вимогу представника відповідача витребуваний оригінал розписки, її справжність ним та відповідачем не оспорюється.

Позивач вважає, що борг за договором позики, підтверджений письмовою розпискою, підлягає стягненню з відповідача. Крім того, підлягають стягненню і три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 6 305, 74 грн. та інфляційні втрати на суму 15 414, 0 грн. згідно положень статті 625 ЦК України та судові витрати по справі судовий збір та витрати на правову допомогу у період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник позову не визнали, посилаються на те, що він в період з вересня 2015 року до березня 2018 року працював торговим представником Продмакс не офіційно. Не заперечують, що факт написання ним та іншими працівниками боргових розписок мав місце, 17 січня 2018 року, проте грошові кошти позивачем у борг не передавались, і надаватись не могли. Вказана розписка була безгрошовою, і написана з метою недопущення ним та іншими працівниками фірми «Продмакс» розтрати, оскільки вони працювали не офіційно у ОСОБА_3 торговими агентами. При звільненні йому була повернута ОСОБА_3 розписка, вона ним не збережена, і можливо це була її копія.

Вимога щодо написання розписок обгрунтовувалась тим, що працівники отримують матеріальні цінності, належні фірмі, і для того, щоб були гарантії їх повернення, всі працівники повинні написати такі розписки. Враховуючи те, що у ОСОБА_1 не було інших варіантів працевлаштування в той час, він був вимушений погодитись на такі умови, тим більше, що такі працівники також працювали за таких умов. Ніяких коштів під час написання розписки ОСОБА_1 не отримував, що підтвердили інші працівники фірми, допитані судом в якості свідків. Після звільнення з ОСОБА_1 з ним по заробітній платі ОСОБА_3 провів розрахунок, віддав розписку, ніяких претензій зі сторони фірми до нього не було.

4. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення

З розписки видно, що за умовами договору ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 70 000 грн. зі строком повернення до 01.07.2018р.

Натомість відповідачем ОСОБА_1 заперечується факт його укладення, оскільки кошти за договором не передавалися. Представник ОСОБА_5 зауважує також, що оскільки за оспорюваним договором грошові кошти реально не передавались позикодавцем ОСОБА_3 на користь позичальника ( ОСОБА_1 ), то відповідно - підписання такого договору призвело до вчинення сторонами недійсного правочину.

Вважає, що відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості , аніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця, або були одержані у меншій кількості. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника із позикодавцем або під впливом тяжких обставин.

Керуючись ст.233 ЦК України, свою позицію з приводу підписання договору позики від 17.01.2018р. під впливом тяжких обставин мотивує тим, що станом на 17.01.2018р. (день підписання договору позики) він працював у ОСОБА_3 неофіційно, втрата роботи була для нього вкрай невигідною, ставила його та його сім`ю у скрутне матеріальне становище. Тому, аби не позбутися роботи він написав розписку під диктовку ОСОБА_3 під тиском, Аналогічні розписки написали і інші працівники разом із ним.

Доказів про те, що позивач за цим фактом звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 та внесення її в ЄРДР суду не надано.

Позивач (за зустрічним позовом) ОСОБА_1 вважає, що договір позики від 17.01.2018р. - є недійсним правочином, оскільки він не був спрямований на настання реальних наслідків - за цим договором реально грошові кошти в борг не передавалися, а сам факт його підписання стався внаслідок збігу тяжких обставин через ризик втрати роботи.

Однак, в противагу таких доводів, суд не погоджується з таким твердженням та не вважає, що наведені підстави позивачем за його зустрічним позовом, щодо написання розписки ОСОБА_1 є збігом тяжких обставин.

Тому за наведених обставин, пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про безгрошовість розписки судом не приймаються в силу положень частини 1 статті 1051 ЦК України.

Представник позивача за зустрічним позовом вважає, що у справі № 753/11670/17 від 11.06.2021 року до таких висновків при розгляді подібних відносин дійшов Верховний Суд, вирішуючи спір у подібних правовідносинах вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Надана розписка позивачем ОСОБА_3 містить означені реквізити, як отримання грошових коштів, так і умови їх повернення.

При цьому, позивач не довів, а суд відповідно не встановив, що ОСОБА_3 вимагав написання такої розписки ОСОБА_1 під тиском, адже такі твердження нічим іншим, аніж поясненнями самого ОСОБА_1 , не підтверджені в ході судового розгляду, як і не довів належними та допустимим доказами наявність трудових відносин. Свідки, допитані судом, показали, що писали такі розписки за одним столом із чорновика, пояснювали, що так існувало завжди, проте про наявність тиску з боку ОСОБА_3 вони не підтвердили.

Суд вважає, що наведена практика представником ОСОБА_1 у справі № 753/11670/17 щодо вирішення справи у подібних правовідносинах у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:Верховного Суду суд до уваги не бере, позаяк вирішений спір у цій справі стосувався подібних але за своєю суттю інших правовідносин, хоча і по спору щодо боргової розписки.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Волевиявлення ОСОБА_1 було вільним, відповідало його внутрішній волі, вчинений у формі, встановленої законом,

5. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав

При цьому суд зауважує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру - є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, про що вказано Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013р. у справі №6-63цс13. Крім того, договір позики є двостороннім правочином, разом з тим він є одностороннім договором, оскільки після його укладення, всі обов`язки за договором позики, у т.ч. повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Вказаний правочин відповідає презумпції дійсності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України, його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, держави, його моральним засадам, як передбачено ст.203 ЦК України та спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Між тим, суд звертає увагу, що у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини - є оспорюваним.

Статтею 233 ЦК України, встановлено правові наслідки правочину, вчиненого під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним.

Обставини, щодо яких помилилася особа, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що такий збіг обставин дійсно мав місце, і що вони мають істотне значення. Зважаючи на вимоги ст.233 ЦК України, на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, особа повинна довести належними доказами, наявність обставин, які вказують, що має місце саме збіг тяжких обставин - неправильне сприйняття стороною фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення відчужувача і ця помилка дійсно була і має істотне значення. Лише в разі встановлення наявності цих обставин, норми ч.1 ст.233 ст.ст. 203, 655 ЦК України, у сукупності, вважаються правильно застосованими.

Проте таких обставин позивач та його представник не довів, а суд відповідно таких не встановив.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст.638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

З наведених підстав позов в частині основного боргу підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача борг у сумі 70 000,00 грн. на користь позивача.

Тому із зазначених підстав первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач має право на стягнення 3% річних згідно положень статті 625, частини 1 статті 1050 ЦК України розрахунок яких за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 року складає 6 305,74 грн. та 15 414,00 грн. інфляційних втрат. Такий розмір обґрунтовано підтверджений наданим розрахунком.

Таким чином, оскільки позики добровільно не сплачено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі 70 000,00 грн., 6 305,74 грн. три відсотки річних та 15 414,00 грн., що разом складає 91 719,74 грн.

Натомість, суд не знайшов підстав для визнання договору позики недійсним, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 917.19 грн. Слід задоволити вимогу позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6 000, 00 грн., що підтверджується договором від 29.06.2021 року та актом-приймання передачі виконаних робіт від 30.06.2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у сумі 70 000,00 (Сімдесят тисяч грн.), 6 305,74 грн. три відсотки річних, 15 414,00 грн. інфляційних втрат, а всього 91 719,74 грн., судові витрати 917,19 грн. та витрати на правову допомогу 6 000 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Хмельницького апеляційному суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.01.2022 року.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя :