ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року

м. Черкаси

справа № 2322/3751/12, провадження № 22-ц/821/282/22 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.

секретар: Литвин-Восколович Ж.В.

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит - Капітал»

первісні стягувачі: АТ «Райффазейн Банк Аваль»; ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал»

боржник: ОСОБА_1 ;

третя особа: Канівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

адвокат боржника: Кучер Юлія Вікторівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кучер Юлії Вікторівни на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заінтересовані особи: АТ «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», ОСОБА_1 , третя особа: Канівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони у виконавчому провадженні.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ТОВ ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому проваджені.

Заява мотивована тим, що у проваджені Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист Чорнобаївського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 13.02.2012 року.

23 червня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» уклали договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Райффайзен Банк Аваль».

23 червня 2014 року ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги.

12 липня 2021 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 12/07/2021-1, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4 від 13.02.2012 року.

В зв`язку з вищевикладеним представник Товариства просив суд замінити стягувача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у виконавчому провадженні, яке відкрите на підставі виконавчого листа № 2322/3751/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 4 від 13.02.2012 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2021 року заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому проваджені, задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у справі № 2322/3751/12 за виконавчим листом Чорнобаївського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 4 від 13.02.2012 року.

Ухвала суду мотивована тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвоката Кучер Ю.В., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що заявником не було подано належним чином оформлених доказів набуття прав кредитора за кредитним договором, крім того виконавче провадження № 52755373 було відкрите 27.10.2016 року за заявою юридичної особи, яка станом на 23.05.14 року вже відступила своє право вимоги відносно боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Стандарт», який того ж дня відступив право вимоги на користь ТОВ «Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал».

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не надав належної правової оцінки перебування на примусовому виконанні виконавчого провадження, де стягувачем є особа яка відступила своє право вимоги за два роки до відкриття виконавчого провадження.

Зазначає, судом першої інстанції не було досліджено обставини правонаступництва та не надано їм належної правової оцінки.

Крім того, заявник вказує, що копію документів відправлялись боржнику за адресою АДРЕСА_1 , таку ж адресу боржника вказано і в заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Проте, боржник всі вказані вище поштові відправлення не міг отримати у зв`язку з тим, що с. Чехівка відноситься до Золотоніського району Черкаської області.

Таким чином, долучені заявником до заяви докази її відправлення сторонам у справі містять адресу місця проживання боржника, яка не відповідає дійсності, а отже не можуть бути доказом виконання заявником положення ч. 2 ст. 183 ЦПК України. На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» зазначено, що апеляційна скарга безпідставна та такою, що не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції досліджено всі докази по справі, що підтверджують правонаступництво. Тому, ухвала Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.09.2021 року цілком обґрунтована та законна.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вважає аргументи апелянта, наведені у скарзі безпідставні та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором та не відповідає дійсності.

Крім того апелянт стверджує, що долучені заявником ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до заяви про заміну сторони виконавчого провадження докази, відправлення такої заяви сторонам у справі містять адресу місця проживання боржника, яка не відповідає дійсності, а отже не можуть бути доказом виконання заявником положення ч. 2 ст. 183 ЦПК України.

Зазначає, що відповідно до положень кредитного договору від 13.02.2012 року укладеного між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , позичальником було зазначено особисту інформацію, в тому числі, й адресу за місцем реєстрації : АДРЕСА_2 .Інші відомості щодо місця проживання чи місця реєстрації ОСОБА_1 у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відсутні, та не повідомлялись останнім.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду від 23.09.2021 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

За змістом частини першої статті 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження №61-46230св18), та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №6-1355/10 (провадження №61-12076св18), постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 148/809/14-ц (провадження №61-14577св21).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи і заміна її новим кредитором у справі, що проводиться відповідно до статті 55 ЦПК України.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

У справі, яка переглядається встановлено, що у проваджені Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист Чорнобаївського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 13.02.2012 року.

23 червня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» уклали договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Райффайзен Банк Аваль».

23 червня 2014 року ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги.

12 липня 2021 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 12/07/2021-1, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4 від 13.02.2012 року.

Встановивши, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло всіх прав кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_2 , які виникли за кредитним договором від 13.02.2012 року, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що справа по суті вже вирішена та за наслідками її розгляду ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили. Наразі вирішується процесуальне питання, пов`язане з виконанням цього рішення за правилами розділу VІ ЦПК України, зокрема статті 442 цього Кодексу, якою врегульовано питання заміни сторони виконавчого провадження, вирішення якого не змінює суті ухваленого рішення по суті спору.

ОСОБА_1 реалізував право на оскарження ухвали суду першої інстанції про заміну стягувача у виконавчому провадженні та не був позбавлений можливості реалізувати надані йому законом процесуальні права щодо спростування доводів відповідної заяви, в тому числі шляхом подання доказів, письмових заперечень тощо.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Оскільки право відповідача на участь у розгляді заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні було відновлено і реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, розгляд такого процесуального питання в суді першої інстанції за відсутності боржника не призвів до неправильного його вирішення, Апеляційній суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування правильної по суті ухвали суду першої інстанції виключно за наведених обставин.

А тому відсутні підстави для застосування статті 376 ЦПК України. ОСОБА_1 реалізував своє право на участь у розгляді справи при її апеляційному перегляді. При цьому згідно з частиною 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Судове рішення, яке набрало законної сили та за яким ОСОБА_1 є відповідачем (боржником), не виконано, а заміною кредитора у зобов`язанні на стадії виконання цього судового рішення, не було обмежено її цивільних прав як учасника спірних правовідносин, оскільки для нового стягувача (правонаступника) усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду.

Тобто, заміна стягувача у виконавчому провадженні не змінила статусу заявника, як відповідача (боржника) за невиконаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, а також обсягу її прав і обов`язків у відповідних правовідносинах, оскільки визначені в судовому рішенні межі її зобов`язань залишились незмінними і обов`язковими для неї тією мірою, якою вони були обов`язковими до заміни стягувача правонаступником.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, порушень норм матеріального чи процесуального права судом не допущено. Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на сторони в межах сум, ними понесених.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кучер Юлії Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заінтересовані особи: АТ «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», ОСОБА_1 , третя особа: Канівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони у виконавчому провадженні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 11 січня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.В. Василенко