ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1868/22 Справа № 175/3165/19 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісної власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,10 га., кадастровий номер :02:030:094, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0651 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.4-7/.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_1 у шлюбі з 2005 року. У 2012 році, у період шлюбу, було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу оформлено на ім`я відповідача ОСОБА_1 , однак житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, в період шлюбу було придбано дві земельні ділянки за зазначеною адресою, кадастровий номер :02:030:094, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер - :02:030:095, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Наразі виник спір з приводу поділу майна подружжя та відповідач у добровільному порядку відмовляється визнавати її право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного майна, що змусило її звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

17 липня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ сумісної власності. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що дійсно ним у період шлюбу з ОСОБА_2 було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , право власності на який оформлено на його ім`я. Крім того, в період шлюбу було придбано дві земельні ділянки за зазначеною адресою, кадастровий номер :02:030:094, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер :02:030:095, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Не заперечує, що вказані об`єкти нерухомості є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, однак на його думку ОСОБА_2 має право лише на 1/5 частину спільного майна та просив суд відійти від рівності часток у спільному майні, врахувавши, що неповнолітня дитина проживає з ним (а.с.130-133).

Рішенням Дніпропетрвоського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року первісні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку (літ.Е), загальною площею 186,2 кв.м, з яких житлова площа 106,1 кв.м., а також літ.Б літня кухня, літ.Ж гараж, літ.К колонка, з/я, з/я 1 зливні ями, 1-3 огорожа, з/б панелі, І замощення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,10 га, кадастровий номер :02:030:094, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0651 га, кадастровий номер :02:030:095, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Також частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 , та визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на наступне майно, яке розташовано за адресо: АДРЕСА_3 , а саме:

- домоволодіння;

- земельну ділянку, кадастровий номер :02:030:094;

- земельну ділянку, кадастровий номер :02:030:095.

Виділено із спільної сумісної власності частки майна, а саме:

- ОСОБА_1 , 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_1 1/2 частина земельної ділянки, кадастровий номер:02:030:094, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_1 1/2 частина земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:095, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_2 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_2 1/2 частина земельної ділянки, кадастровий номер:02:030:094, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_2 1/2 частина земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:095, за адресою: АДРЕСА_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /т.1 а.с.197-200/.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ; визнати право власності за нею у розмірі 1/5 частини спільного майна, а за ним в розмірі 4/5 частини спільного майна, посилаючись на те, що судом першої інстанції при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя не було враховано факт того, що ОСОБА_2 разом із їх спільним сином ОСОБА_4 не проживає, має заборгованість по сплаті аліментів, які фактично почала платити після подання до суду цього позову, має лише меркантильний інтерес до майна, тоді як вихованням та належним утримання сина не займається, хоча судом першої інстанції це не прийнято до уваги при ухваленні рішення, що призвело до неповного з`ясування всіх істотних обставин по справі та ухвалення рішенням з порушенням норм матеріального права /а.с.206-212/.

17 листопада 2021 року ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на її необґрунтованість та вважає її такою що не підлягає задоволенню /а.с.235-238/.

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав заперечення на відзив позивача, в яких зазначив про перекручування ОСОБА_2 фактів та обставин, які не відповідають дійсності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, 25 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська шлюб, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу та складено актовий запис за №117, в якому у подружжя народилася спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.70).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/3055/17 від 07 лютого 2018 року(т.1 а.с.69).

В період шлюбу з ОСОБА_2 , відповідно до Договору купівлі-продажу від 05 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №1606, відповідач ОСОБА_1 , придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (літ. Е), загальною площею 186,2 кв.м., з яких житлова площа 106,1 кв.м, а також літ. Б - літня кухня, літ. Ж - гараж, літ. К - колонка, з/я, з/я 1 - зливні ями, 1-3 огорожа, з/б панелі, І замощення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19-20).

Предметом договору, окрім зазначеного будинку, були ще дві земельні ділянки за цією ж адресою, площею 0,1000 га з кадастровим номером :02:030:0094 та площею 0,0651 га з кадастровим номером :02:030:0095, право власності на які перейшло до ОСОБА_1 у відповідності до Договорів купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчених 05 липня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. за реєстровим номером 1611, на підставі якого видано Державні акти (а.с. 45 оборот, 46 оборот).

Таким чином, судом встановлено, що спірне нерухоме майно придбано в період шлюбу між сторонами, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного зарібтку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу та належить до спільної сумісної власності подружжя, тому позовні вимоги щодо поділу спірного нежитлового приміщення є обгрунтованими.

З таким висновком також погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом не застосовано норми закону про відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні, у зв`язку з ухиленням ОСОБА_2 від належного утримання спільного сина, меркантильний інтерес ОСОБА_2 заради особистої вигоди та всупереч інтересам дитини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки незначна заборгованість по сплаті аліментів не є підставою для зменшення частки позивача у спільному майні подружжя, як і неприязні відносини, що склались між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що не стосується правового поділу спільного сумісного майна подружжя при його поділі. Інших належних доказів суду надано не було.

Встановивши обставини по справі, дослідивши надані сторонами докази та виходячи з наведених норм закону колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про поділ спірного майна, оскільки воно було придбано під час шлюбних відносин та законом встановлено принцип рівності часток при його поділі.

Отже, доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів та обставин у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у позові, як про це просить відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров