25.01.2022 Єдиний унікальний № 371/144/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/144/21

Провадження № 2/371/421/21

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі :

секретаря судових засідань Сахненко О.М.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миронівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивачі звернулися до суду з вказаними позовними вимогами, посилаючись на ті обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка доводилася ОСОБА_1 бабою.

ОСОБА_4 належав на правах власності житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказаний будинок знаходиться в одному дворі із житловим будинком батьків позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 доглядала ОСОБА_4 до дня її смерті.

Після смерті ОСОБА_4 у 1995 році спадкова справа не відкривалася, спадщину ніхто не приймав. Проте мати ОСОБА_6 опікувалася будинком, який належав ОСОБА_4 , та підтримувала його в належному стані.

14 вересня 1991 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з позивачем ОСОБА_2 в зв?язку з чим її прізвище було змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

З 2008 року позивачі почали проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 . Позивачі здійснили в будинку та зовні капітальний ремонт, провели газифікацію, водопостачання та водовідведення.

Посилаючись на норми статті 344 ЦК України, пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», пунктів 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважають, що набули право власності на вказаний будинок за набувальною давністю, оскільки з 2008 року відкрито, добросовісно, безперервно володіють та користуються спірним житловим будинком.

Просили суд визнати за ними право власності за набувальною давністю на житловий будинок під номером АДРЕСА_2 .

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю. Представник позивачів - адвокат Невкритий В.М. заявлені вимоги підтримав, в поясненнях повністю послався на обставини, які викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що на момент видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_4 у 1990 році та на момент її смерті у 1995 році у спірному будинку ніхто не проживав. Після смерті ОСОБА_4 спадщину позивач не оформляла, оскільки на той час будинок її не цікавив так як вона проживала з мамою ОСОБА_11 . У 2008 році подружжя ОСОБА_1 перейшли жити у вказаний житловий будинок, де проживають до даного часу.

Відповідач Миронівська міська рада, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою місця знаходження юридичної особи. До суду від міського голови Савенка В. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника міської ради.

Відзив на позов від відповідача чи письмові пояснення щодо позовних вимог до суду не надходили.

Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються даними відповіді Миронівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 02.06-93 від 14 грудня 2016 року, відповідно до якої наявний актовий запис № 10 від 06 березня 1995 року про смерть ОСОБА_4 , складений виконавчим комітетом Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області (а.с.16), свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26 січня 1990 року, відповідно до якого житловий будинок під номером АДРЕСА_3 належить голові колгоспного двору ОСОБА_4 (а.с.13), рішення Карапишівської сільської ради про перейменування вулиць села Карпиші № 18-03-VІІ від 25 грудня 2015 року (а.с. 19), технічного паспорту на житловий будинок під номером АДРЕСА_2 , виготовлений КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» 03 лютого 2021 року (а.с. 21-26), повідомлення КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 214 від 04 лютого 2021 року, відповідно до якого на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 26 січня 1990 року, виданого виконавчим комітетом Карапишівської сільської ради народних депутатів, на підставі рішення виконавчого комітету Карапишівської сільської ради народних депутатів від 16 листопада 1989 року за № 199, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 (реєстрова книга № 2, реєстровий № 482) (а.с. 27).

Після смерті у 1995 році ОСОБА_4 спадкова справа не відкривалася, спадщину ніхто не приймав.

Вказані обставини підтверджуються даними відповіді Київського обласного державного нотаріального архіву № 3363/01-17 від 22 грудня 2021 року (а.с. 90).

Батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області (а.с. 17).

Родинний зв?язок позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_4 підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Карапишівською сільською радою 08 жовтня 1971 року (а.с. 11), погосподарської книги по особовому рахунку 1058 господарства належного ОСОБА_4 (а.с. 14), свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Карапишівською сільською радою Миронівського району Київської області 14 вересня 1991 року (а.с. 12).

Вказаний будинок знаходиться в одному дворі із житловим будинком батьків позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Житловий будинок під номером АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на час смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаному будинку разом з нею не проживали. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 проживала у власному будинку під номером АДРЕСА_3 та доглядала ОСОБА_4 до дня її смерті. Спадкових прав після смерті ОСОБА_4 ніхто не оформляв. До 2008 року в спірному житловому будинку ніхто не проживав. З 2008 року в спірному житловому будинку по даний час проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З 2008 року позивачі почали проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 . Позивачі здійснили в будинку та зовні капітальний ремонт, провели газифікацію, водопостачання та водовідведення.

Вказані обставини підтверджуються даними довідок Карапишівського старостинського округу Миронівської міської ради № 02-49/59 від 25 січня 2021 року (а.с. 15), № 02-49/92 від 03 лютого 2021 року (а.с. 20) та № 02-49 /374 від 20 травня 2021 року (а.с. 72), даними акту обстеження житлового будинку № 02-37/29 від 18 січня 2021 року, відповідно до якого проведено обстеження житлового будинку під номером АДРЕСА_2 , встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2008 року користуються вказаним житловим будинком, здійснили капітальний ремонт, проводять поточні ремонти приміщення, власними силами газифікували житло, здійснили заміну вікон, дверей, підвели у будинок воду, облаштували каналізацію, замінили дах та покрівлю, обклали піно блоками (а.с.18); даними довідки Миронівської міської ради № 02-49/58 від 25 січня 2021 року про те, що ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації в будинку під номером АДРЕСА_2 разом з чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_13 (а.с. 28).

Також зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що проживає по сусідству з житловим будинком під номером АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_4 . В одному з вказаним житловим будинком дворі також був побудований житловий будинок, в якому проживав її син ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 та доньками, однією з яких є позивачка. Після смерті чоловіка ОСОБА_6 доглядала його матір ОСОБА_4 та опікувалася будинком. Після смерті ОСОБА_4 в будинку ніхто не жив. З 2008 року у житловому будинку під номером АДРЕСА_2 поселилася онука ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_2 . З того часу проживають у вказаному житловому будинку, як у власному, провели там капітальний ремонт, перекрили дах, обклали шлакоблоками, провели воду. Все роблять як для себе. Про наявність спорів з приводу вказаного житлового будинку чи спадкоємців свідку нічого невідомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що проживає в будинку під номером АДРЕСА_4 , що знаходиться по сусідству з житловим будинком під номером АДРЕСА_2 вказаного села понад 30 років. Щодо обставин справи надала показання, які аналогічні показанням свідка ОСОБА_14 .

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК Україниґ, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб?єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов?язаний з?ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п?яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб?єкта, здатного набути у власність певний об?єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Таким чином, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності сааме на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Набуття права власності на річ за набувальною давністю - це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва.

Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Велика Палата ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачів та їх представника, наданих в судовому засіданні, позивачі достовірно знали, про те, що житловий будинок під номером АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , яка була бабою позивача ОСОБА_1 .

Таким чином встановлені під час розгляду справи обставини свідчать, що позивач ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком позивачем ОСОБА_2 вселилася і користувалася будинком АДРЕСА_1 , як онука попереднього власника ОСОБА_4 , а тому набуття права власності на вказаний будинок ґрунтується на праві попереднього власника на майно та відносинах правонаступництва (спадкоємства), що, в свою чергу, виключає можливість набуття вказаного майна за набувальною давністю.

Висновки за результатами розгляду

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на позивачів покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивачі мали довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами про визнання права власності саме за набувальною давністю, а не в іншому порядку, та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, на які посилаються позивачі, обґрунтовуючи позовпро визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання за позивачами права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2701,30 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миронівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністювідмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі:

ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 1 жовтня 1997 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : будинок під номером АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 2 серпня 2016 року Богуславським РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: будинок під номером АДРЕСА_5 .

Відповідач:

Миронівська міська рада, , адреса місцезнаходження : будинок під номером 48, вулиця Соборності, місто Миронівка, Київська область.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук