Справа№938/751/21
Провадження № 2/938/50/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ОСОБА_2 ,

про стягнення 35 000,00грн боргу,

з участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до Верховинського районного суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення 35 000,00грн.

Ухвалою від 16.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 26.01.2022.

В судове засідання 26.01.2022 учасники справи не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення.

Позивач подав через канцелярію суду письмову заяву в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідач також подав через канцелярію письмову заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечив.

Відповідно до положень ч.2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки позивач та відповідач подали заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справи на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до ч.4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що в кінці листопада 2019 року він позичив ОСОБА_3 35 000,00грн на 6 місяців з умовою повернення таких до 01.06.2020. Оскільки ОСОБА_2 не повернув кошти в обумовлений строк, він звернувся до нього з вимого повернути їх. Проте ОСОБА_2 просив його ще почекати, оскільки не мав необхідних коштів щоб їх повернути. Так відбувалось кілька раз. Відтак, коли 13.04.2021 він в черговий раз звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернути кошти, а ОСОБА_2 в котре зазначив, що не має необхідної суми, то він запропонував йому написати розписку про те, що він позичив у нього кошти в сумі 35 000,00грн.

Відтак, 13.04.2021 ОСОБА_2 власноручно написав розписку про те, що зобов`язується повернути суму позики до 16.06.2021.

Оскільки 15.06.2021 ОСОБА_2 в чергове не повернув позичені кошти, він змушений був звернутись із відповідним позовом до суду.

Правова позиція відповідача.

Відповідач не скористався своїм правом, відзиву не позов не подав. Разом з тим подав письмову заяву в якій позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечив.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 13 квітня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було підписано розписку, згідно якої півтора року тому, він отримав від ОСОБА_1 35 тис.грн., які зобов`язався повернути до 15.06.2021 (а.с. 5).

Згідно долученого до матеріалів справи копії паспорта громадянина України, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у селищі Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області.

Згідно наявної у паспорті громадянина України відмітки, а також відповіді Верховинської селищної ради наданої на запит суду, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Оцінка суду.

Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу повернення суми позики, які врегульовані нормами Цивільного кодексуУкраїни.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі частини 1статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів.

Частиною 1статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Верховний Суд України у постанові від 11.06.2021 року в цивільній справі № 753/11670/17 вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Судом встановлено, що відповідно до наданого стороною позивача та долученого до матеріалів справи оригіналу письмової розписки, даної відповідачем 13.04.2021 року, він зобов`язався повернути позивачу борг (позику) в сумі 35 000 грн. до 15.06.2021 року.

Відповідно до заяви відповідача від 26.01.2022 вх. № 305/22, він визнав позовні вимоги.

Доказів повернення відповідачем відповідачу коштів в сумі 35 000,00грн, сторонами суду не надано, та в ході розгляду справи судом таких обставин не встановлено.

За приписами ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 35 000,00 грн.

Судові витрати.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено ставку судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 1 січня 2021 року для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум на рівні 2270,00 грн.

Позивачем у позовній заяві було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 35 000,00 грн, а відтак відповідач повинен був сплатити за подання даного позову судовий збір в сумі 908,00 грн, що становить 0,4% від ціни позову.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, при поданні позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн, тобто позивачем було зайво сплачено судовий збір в сумі 84,40грн.

Враховуючи наведене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 908,00 грн.

Суд роз`яснює позивачу, що у разі сплати судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, зайво сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила, в порядку визначеному статтею 7 Закону України «Про судовий збір» .

Керуючись ст.ст. 10-13, 49, 76-81, 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 13 квітня 2021 року в розмірі 35000,00 гривень 00 копійок (тридцять п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішеня складено 28.01.2022.

Суддя Роман ДЖУС