Справа №489/3505/17 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко І. В.
Провадження №22-ц/812/15/22 Доповідач апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Андрієнко Л. Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко І. В. в місті Миколаєві о 16 годині 36 хвилині, із складенням його повного тексту 20 вересня 2021 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про визнання за ним, як новим власником житлового будинку, права власності на земельну ділянку площею 0,0545га, на якій розташований будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання Миколаївської міської ради внести зміни до державного акту на землю №977 від 13.07.1994 шляхом заміни сторони у відповідності до правовстановлюючих документів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 14 лютого 2013 року йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 , який він придбав у відповідачки ОСОБА_7 , та у подальшому випадково дізнався, що за попереднім власником будинку, окрім права власності на нього, було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0545га, розташовану за тією ж адресою, надану з метою будівництва та обслуговування житлового будинку.

Посилаючись на наведені обставини, а також положення частини 1 і 6 статті 120 Земельного Кодексу України (ЗК), частину 1 статті 377 Цивільного Кодексу (ЦК) України, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачами заперечень за позовом не надано.

Ухвалами Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 квітня та 21 червня 2018 року проведена заміна відповідачки ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її правонаступника ОСОБА_3 . До участі у справі залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Відзивів або заперечень за позовними вимогами відповідачкою ОСОБА_3 та третіми особами не надано.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 вересня 2018 року провадження у справі зупинено до розгляду касаційною інстанцією рішення суду по іншій справі за касаційними скаргами третіх осіб.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 серпня 2020 року справа прийнята до провадження іншим складом суду та провадження у справі поновлено.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що: житловий будинок, який розташовано на спірній земельній ділянці, належить позивачу та третім особам на праві спільної часткової власності, а тому підстав для визнання за позивачем права власності на усю площу земельної ділянки не має; крім цього, співвласники будинку не залучені до участі у справі в якості відповідачів, а тому їх статус в якості третіх осіб порушує право сторони на захист у визначеному процесуальним законом порядку.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не взято до уваги той факт, що право власності на частку у житловому будинку третіми особами не зареєстровано, та їм відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу, який є правовстановлюючим документом, що підтверджує одноосібне право власності позивача на будинок на підставі рішень судів, прийнятих внаслідок розгляду іншої цивільної справи, що пов`язана з цією. Відтак, є усі підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний йому будинок.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами та третіми особами не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, площею 542кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у липні 1994 року передана в приватну власність первісному власнику ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку за цією ж адресою на підставі державного акту на право приватної власності на землю №977 від 13.07.1994 (а.с.5).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 первісного власника ОСОБА_6 , одним з його спадкоємцем відповідачем ОСОБА_4 у лютому-квітні 2011 року оформлено право власності на своє ім`я: на житловий будинок літ.А-1 з відповідними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування, після смерті спадкодавця, а на інший житловий будинок літ. Ф-2, що розташований за тією ж адресою, але на час смерті спадкодавця не був введений в експлуатацію, після його введення спадкоємцем до експлуатації. Право власності на земельну ділянку, площею 542кв.м., на якій розташовані обидва житлових будинку з відповідними будівлями та спорудами, відповідачем ОСОБА_4 у визначеному законом порядку не оформлено (а.с.176-186).

В подальшому відповідачем ОСОБА_4 8 та 9 червня 2011 року укладені два окремих договори купівлі-продажу з ОСОБА_7 , за якими остання набула право власності на житлові будинки літ.літ. А-1 та Ф-2 з відповідною частиною будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці, яка виділена у власність первісному власнику для будівництва та обслуговування житлових будинків. При цьому право власності на саму земельну ділянку за договорами купівлі-продажу між сторонами правочинів не оформлено (а.с.176-186).

24 лютого та 23 березня 2012 року новий власник нерухомого майна ОСОБА_7 на підставі відповідних рішень органу місцевого самоврядування здійснила виділ житлового будинку літ. Ф-2 з відповідною частиною будівель та споруд в окрему адресу: АДРЕСА_3 , та отримала новий правовстановлюючий документ на цей житловий будинок, а саме свідоцтво про право власності (а.с.176-186). При поділі нерухомого майна на дві частини з присвоєнням окремої адреси питання поділу земельної ділянки, на якій це майно розташовано не вирішувалося, внаслідок чого встановити якої саме конфігурації та площі земельна ділянка залишилася для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а якої конфігурації та площі земельна ділянка перейшла для обслуговування іншого, реально виділеного житлового будинку літ. Ф-2 за адресою: АДРЕСА_3 , не є можливим.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла та правонаступником її прав та обов`язків визначена відповідачка ОСОБА_3 , яка право власності на виділений будинок літ. Ф-2 за адресою: АДРЕСА_3 до наступного часу не оформила (а.с.56, 176-186, 189).

Одночасно з відчуженням, поділом та переоформленням спадкового майна, третіми особами ініційований спір щодо порушення їх права на спадок. За наслідками розгляду спору ухвалені судові рішення, якими за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності на спадкове майно, за кожною, по 1/6 частині житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та роз`яснено право на звернення до суду з питань його витребування, а також оспорювання права на іншу частину майна, яка внаслідок поділу виділена з присвоюванням іншої адреси та оформлена з інших підстав (а.с.176-186).

За такого посилання позивача та його представника щодо відсутності у третіх осіб права на земельну ділянку, на якій розташована частина належного їм майна, у зв`язку з відсутністю підтвердження реєстрації цього права у відповідному реєстрі, не заслуговує на увагу. Тому висновки суду першої інстанції про необхідність залучення третіх осіб в якості відповідачів у цьому спорі, який безпосередньо зачіпляє їх права та обов`язки, та стосується їх цивільного інтересу, є вірними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що про наявність інших співвласників майна позивач та його представники були обізнані належним чином, як на час звернення до суду з цим позовом, так і в процесі розгляду справи, але незважаючи на це, вважали за необхідне їх залучення до участі у справі виключно в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, внаслідок чого вирішення спору на користь позивача без визначення їх статусу, як відповідачів, не лише призведе до порушення прав співвласників майна, а ще зробить неможливим використання ними усього обсягу процесуальних прав, які мають відповідачі у спорі.

За положеннями статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтями 22, 23 Земельного Кодексу УРСР (який діяв на час отримання акту первісним власником) визначено, що право власності на земельну ділянку виникає, після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї земельної ділянки та отримання документу, який посвідчує це право, а саме державного акту на землю.

За положеннями статті 120 Земельного Кодексу України та статті 377 Цивільного Кодексу України (в редакціях, що діяли на час оформлення спадкових прав та укладення договорів купівлі-продажу), встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або на її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на будівлю або споруду, що пов`язано з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Між тим із матеріалів справи вбачається, що при укладенні договорів купівлі- продажу в 2012 році між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також при виділі житлового будинку за літ. Ф-2 в окрему адресу, питання поділу та виділу частини земельної ділянки, на якій, на час видачі державного акту, були розташовані окремі житлові будинки за літ.літ. А-1 та Ф-2, їх формування та присвоєння окремого кадастрового номеру, як сторонами угод, так і органом місцевого самоврядування при присвоєнні окремої адреси, не вирішувалося, що призвело до звернення позивача до суду з цим позовом, але без врахування того, що питання формування земельної ділянки та її виділу відносяться до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування та землеустрою.

Таким чином без участі у спорі усіх належних відповідачів та без вирішення питання щодо ідентифікації та формування первісної земельної ділянки при її поділі на відповідні частини, відповідною площею, а також з врахуванням прав усіх співвласників нерухомості, що на цій земельній ділянці розташовано, не можливо вирішити по суті цей спір, враховуючи обсяг заявлених позивачем вимог та їх пред`явлення до визначеного ним кола відповідачів.

Отже, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволені позову за цих обставин і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає. При цьому колегія суддів враховує, що такий спосіб вирішення позову не позбавляє ОСОБА_2 права на звернення до суду, як з новим обсягом позовних вимог, так із залученням до участі у справі усіх належних відповідачів, а також з можливістю врахування законодавчих змін, що внесені до статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, що набрали чинності 28.10.2021.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а також до особистого помилкового тлумачення норм законодавства, а тому не впливають на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

С. Ю. Колосовський