ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1222/21

Головуючий у першій інстанції - Вовченко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/297/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Ічнянська міська рада Чернігівської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Ічнянської міської ради Чернігівської області на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2021 року (місце ухвалення - м. Ічня, дата складання повного рішення - 19.11.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Ічнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ічнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 , який за життя мав право на земельну частку (пай) із земель КСП «Дорогинське» на території Дорогинського старостинського округу Ічнянської міської ради Прилуцького району, площею 3,67 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0088538, виданого та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 05.08.1997 року за № 538. Зазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений, що підтверджується оголошенням в місцевій газеті «Трудова слава» від 08.08.2019 № 32.

Позивачка вказує, що після смерті ОСОБА_2 вона прийняла спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном, на підставі ст. 549 ЦК УРСР.

Як наголошує позивачка, вона як спадкоємець за законом після смерті чоловіка своєчасно прийняла спадщину, але державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право померлого на дану земельну частку (пай).

У позові ОСОБА_1 просить визнати за нею право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Дорогинське» площею 3,67 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0088538, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 05.08.1997 року за № 538, що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування.

Рішенням Ічнянського районного суду від 19.11.2021 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Дорогинське» Ічнянського району Чернігівської області, розміром 3,37 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (паю) серії ЧН №0088538, виданого та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 05 серпня 1997 року за № 538 на ім`я ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачка як спадкоємець за законом фактично прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , оскільки своєчасно вступила в розпорядження та володіння спадковим майном до закінчення шестимісячного строку з дня смерті, подала заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса, але у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів на земельну чстку (пай) не може оформити свої спадкові права.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, голова Ічнянської міської ради Бутурлим О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ічнянського районного суду від 19.11.2021 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За доводами скарги судом неправильно оцінено докази та неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, а рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявник посилається, що оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набуття чинності ЦК України, тому спірні правовідносини регулюються положеннями ЦК УРСР. Проте, суд першої інстанції в своєму рішенні посилається на положення ст.ст. 328, 392, 1217, 1221, 1222, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, що є порушенням норм матеріального права.

Також заявник вказує, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки згідно довідки Дорогинського старостинського округу від 17.08.2021 № 372 ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований та проживав один. Тому заявник вважає, що судом не був врахований той факт, що оскільки позивачка фактично не проживала разом зі спадкодавцем на момент смерті, а тому вона спадщину не прийняла.

Наявна в матеріалах справи довідка Дорогинського старостинського округу від 17.08.2021 № 373 не може вважатись належним доказом фактичного прийняття спадщини, оскільки була видана виключно на підставі слів позивачки і не підтверджується жодними документальними доказами (погосподарською книгою, рішенням суду про встановлення факту проживання за спадкодавцем).

В обґрунтування вказаних доводів апеляційної скарги, заявник посилається на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 та на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 06.02.2019 у справі № 145/797/15-ц, а також висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.09.2019 у справі № 391/769/17, від 16.10.2019 у справі №280/655/17, від 20.05.2020 у справі № 686/2073/17-ц.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (а.с. 58), а відповідач - Ічнянська міська рада Чернігівської області належним чином повідомлена, що підтверджується поштовим зворотнім повідомленням (а.с. 56).

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 (чоловік позивачки), що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

На момент смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка ОСОБА_1 перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9).

22.11.2016 ОСОБА_1 вдруге одружилась та змінила прізвище « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10).

За життя померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 мав право на земельну частку (пай) в КСП «Дорогинське» Ічнянського району Чернігівської області, площею 3,67 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088538, виданого та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 05.08.1997 за №538, що підтверджується довідкою відділом в Ічнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.02.2021 про нормативну грошову оцінку земельної частки (паю) (а.с.18) та листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.10.2020 (а.с. 15).

Згідно довідки Дорогинського старостинського округу Ічнянського району №372 від 17.08.2021 ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 . На день смерті проживав та був зареєстрований один (а.с.11).

Відповідно до довідки Дорогинського старостинського округу Ічнянського району № 373 від 17.08.2021 ОСОБА_1 своєчасно прийняла спадщину і вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 до закінчення шестимісячного строку з дня смерті (а.с.12).

З Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 23.09.2021 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 була здійснена реєстрація спадкової справи за заявою спадкоємця (а.с.13).

Згідно повідомлення державного нотаріуса Ічнянської районної державної нотаріальної контори від 11.10.2021 № 896/02-14 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, необхідних для вчинення нотаріальних дій (а.с.14).

В матеріалах справи міститься Витяг з газети «Трудова слава» № 32(10048) від 08.08.2019, в якому опубліковано оголошення про втрату сертифікату на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 16-17).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка як спадкоємець за законом фактично прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , оскільки своєчасно вступила в розпорядження та володіння спадковим майном до закінчення шестимісячного строку з дня смерті, є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та подала заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса, але у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів на земельну чстку (пай) не може оформити свої спадкові права.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом порушені норми процесуального права та неправильно засновані норми матеріального права до спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗК України, в редакції Закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених у ст. 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з пунктами 3 та 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VI, з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу.

Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі, належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч. 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку (ч. 3, 4 ст. 51 ЦПК України).

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 637/488/20-ц (провадження № 61-12798св21).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 21 травня 2021 року № 248, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернігівської області.

Отже, у розумінні вимог закону виконавчий орган, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, є Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Установивши, що ОСОБА_1 пред`явила позов не до всіх осіб, прав та інтересів яких стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, яке є розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав, оскільки вимоги про визнання права особи на земельну частку (пай) не можуть розглядатися без залучення до участі належних за такими позовами відповідачів.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема в постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 181/950/17 (провадження № 61-11562св19) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 181/699/17 (провадження № 61-10112св19).

Відмова у визнанні права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за даним позовом не позбавляє позивача права, у передбаченому законом порядку, звернутись до суду із позовом до належного відповідача/відповідачів.

Суд апеляційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями відповідно до ст.ст. 51, 367 ЦПК України замінювати неналежного відповідача.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі обставини справи, не вирішив питання кола осіб, які мають приймати участь у даній праві, внаслідок чого ухвалив рішення, яким фактично вирішив питання про права особи, яку не було залучено до участі в справі, у зв`язку із чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь Ічнянської міської ради підлягають стягненню витрати понесені на сплату судового збору за апеляційний розгляд справи в сумі 1362 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ічнянської міської ради Чернігівської області задовольнити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ічнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Ічнянської міської ради Чернігівської області (юридична адреса: пл. Т.Г. Шевченка, буд. 1, м. Ічня Чернігівської області; ЄДРПОУ - 04061748) 1362 грн у відшкодування судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 13.01.2022.

Головуючий Судді: