Справа № 237/3668/21
Провадження № 2/237/61/22
25.01.22 року м. Курахове
Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ліпчанського С. М.,
при секретарі Бахтіяровій Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Курахівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку за набувальної давністю, -
ОСОБА_1 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 до Курахівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку за набувальної давністю.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 у 2009 році за домовленістю з ОСОБА_2 , який є власникам будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про купівлю у ОСОБА_2 позивачем зазначеного нерухомого майна. Після чого Позивач передала ОСОБА_2 обумовлену суму грошових коштів за житловий будинок, а ОСОБА_2 їй оригінали документів на нерухоме майно та ключі від будинку. Надалі сторони домовились, що згодом переоформлять на Позивача ОСОБА_1 право власність на житловий будинок. Однак звернувшись до нотаріуса сторони так і не змогли оформити договір купівлі - продажу оскільки нотаріусом було постановлена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначивши, що при перевірці земельної ділянки, було встановлено, що земельна ділянка знаходиться за тією ж самою адресою належить ОСОБА_3 , тобто особі яка у 2002 році подарувала зазначений житловий будинок ОСОБА_2 . Однак при посвідченні договору дарування будинку нотаріусом не була зазначена земельна ділянка на якій розташований житловий будинок. Таким чином сторонам було відмовлено у посвідчені договору купівлі - продажу житлового будинку. Надалі ОСОБА_4 так і не переоформив документи на Позивача ОСОБА_1 . Будь який зв`язок у Позивача з Белоус 1.1, на сьогоднішній день відсутній.
Враховуючи наведене, Позивач вважає, що вона може у встановленому законом порядку набути право власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю.
У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовної заяви наполягала.
У судове засідання представник відповідач не з`явився, надав до суду заяви про розгляд справи без участі представника, з позовними вимогами згодні.
Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.
Відповідно до копії договору дарування будинку (а.с. 13), укладеного в м. Гірник 22.10.2002 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими побудовами розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 15) відповідно до вищевказаного договору дарування власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
Відповідно до копії розписки (а.с. 15) ОСОБА_2 передав позивачу ОСОБА_1 за бумовлену суму грошових коштів житловий будинок оригінали документів на нерухоме майно та ключі від будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Аналізуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відкрито та добросовісно володіє чужим майном, а саме - житловим будинком та земельною ділянкою, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2009 р., тобто більше 10 років.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно непретендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Зокрема, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє майном і понад 10 років, продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, визнання представником відповідача пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю.

На підставі викладеного, ст.ст.328, 335, 344 ЦК України, керуючись ст.ст.76-81, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну ОСОБА_1 до Курахівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку за набувальної давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 29.03.2010 року Мар`їнським РВ ГУ МВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку та житловий будинок, з усіма надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 25.01.22 року