КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2209/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Київ

Справа № 753/10744/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Лужецької О.Р.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 квітня 2021 року про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 ,

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №65105235 від 12 квітня 2021 року з примусового виконання постанови №64387354 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчого збору в розмір 12 000 грн. та скасувати дану постанову.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року закрито провадження у цій справі.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ. Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі з посиланням на п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки, на думку скаржника, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, адже за правилами ст. 383 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку

ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилаючись на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. З огляду на викладене, суд вважав, що справа за даною скаргою підвідомча адміністративному суду, що виключає можливість її розгляду у порядку цивільного судочинства.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №65105235 від 12 квітня 2021 року з примусового виконання постанови №64387354 від 10 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчого збору в розмірі 12 000 грн. та скасувати дану постанову.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходилось виконавче провадження № 64387354 з виконання виконавчого листа № 2-1206/12, виданого 03 лютого 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 85,74 кв.м., зображену на схемі самовільно зайнятих земельних ділянок, яка є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою по встановленню ( відновленню) зовнішніх меж земельної ділянки (кадастровий номер 8:000000000:90:030:0138) шляхом припинення її використання для експлуатації і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, розміщених на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_1 та демонтажу наявних інженерних мереж.

10 лютого 2021 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б. було прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12 000 грн. на користь Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) .

12 квітня 2021 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65105235 з виконання постанови № 64387354 від 10 лютого 2021 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 12000 грн., виданої Дарницьким РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції ( м. Київ).

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та з його примусовим виконанням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця (постанови від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц , від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 , від 20 січня 2019 року у справі № 161/8267/17 .

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 зазначено, що імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 , від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17 , від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1288/15 , від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у цій справі, оскільки спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Дарницького РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції ( м. Київ) про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки скарга ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2021 року з примусового виконання постанови №64387354 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 12 000 грн. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на невірному тлумаченні норм процесуального права, адже статтею 447 ЦПК України чітко визначено, у яких випадках сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою в порядку цивільного судочинства, а саме: якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, оскаржувана ОСОБА_1 постанова про відкриття виконавчого провадження від 12 квітня 2021 року винесена не під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, а на виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої на підставі ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.