Провадження № 22-ц/802/75/22 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.

Позов обґрунтувала тим, що з 07.06.2019 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Разом з тим, починаючи з грудня 2020 року вона разом з сином проживають окремо від відповідача. Вказує, що з того часу ОСОБА_2 жодної матеріальної допомоги ані їй, ані їх спільному сину не надає. Відтак, вона змушена одноосібно сплачувати за комунальні послуги, купувати дитині необхідні медичні препарати, продукти харчування, одяг та іграшки. Наразі, ОСОБА_3 не виповнилося 3-х років, дитина потребує постійного догляду, а тому вона позбавлена можливості повноцінно працювати і фінансово забезпечувати достатній рівень для життя сина. У свою чергу, відповідач є здоровою та працездатною особою, а тому має змогу надавати їм із сином матеріальну допомогу. Враховуючи наведене, просить суд присудити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно та до досягнення нею повноліття, а також стягувати з відповідача на своє утримання 3000 грн щомісячно та до досягнення сином 3-річного віку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Мирне Горохівського району Волинської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1500 (тисяча п`ятсот) грн, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06 липня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Мирне Горохівського району Волинської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1500 (тисяча п`ятсот) грн щомісяця, починаючи з 06 липня 2021 року та до 15 червня 2022 року, тобто до досягнення дитиною трьох років.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допущено до обов`язкового негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вказує, що рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки не в повній мірі встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджено факти щодо спірних правовідносин, що в свою чергу, стосуються прийняття судом рішення про встановлення стягнення аліментів безпосередньо у твердій грошовій формі в розмірі 3000 гривень, а тому просить рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати щомісячно на утримання дитини 3000 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину і переглядається апеляційним судом в цій частині.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в даній справі без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2019 року. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Зі змісту позову слідує, що сторони продовжують перебувати у зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 .

Зазначена вище обставина підтверджується, зокрема довідкою Боратинської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл. про реєстрацію місця проживання особи № 1120 від 03.06.2021 року та відповідачем не спростована.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їхньої спільної малолітнього сина, тобто між ними існує спір з цього питання.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших утриманців не має, працює на посаді муляра ПрАТ «Луцьксантехмонтаж № 536», розмір його заробітної плати складає близько 7000-8000 грн на місяць.

Твердження позивачки про те, що відповідач має неофіційні доходи, не підтверджуються будь-якими доказами.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував матеріальне становище сторін та стан здоров`я малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти.

Наведене свідчить, що в цій частині позов належним чином не доведений і ґрунтується лише на припущеннях позивача про більший розмір доходу відповідача, які не відповідають вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач у передбаченому ст.ст. 83, 84 ЦПК України порядку не надала до суду належних, допустимих і достатніх доказів у розмінні ст. 76-80 ЦПК України про більший розмір аліментів.

Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення, в оскаржуваній частині, не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення, в оскаржуваній частині, та відсутність підстав для його скасування.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: