Справа № 158/1450/21 Головуючий у 1 інстанції: Поліщук С. В.
Провадження № 22-ц/802/193/22 Категорія: 70 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 07.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, за актовим записом №90, який в подальшому в судовому порядку 27.09.2018р. було розірвано. У шлюбі у подружжя народилась дитина, син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем по справі та перебуває на її утриманні.

Зазначає, що відповідач по справі не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання їх неповнолітньої дитини, матеріально не допомагає, життям, а також потребами та здоров`ям дитини не цікавиться Вказує, що на даний час вона не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини, оскільки на її утриманні є ще одна неповнолітня дитина від другого шлюбу.

Просить суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини, сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 серпня 2021 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду - 27.05.2021 року, до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів на неповнолітню дитини змінити та стягувати з нього аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду необхідно залишити без змін.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 07.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, за актовим записом №90. Рішенням рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.09.2018 р. шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5).

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.11.2015р. відповідач по справі - ОСОБА_2 є батьком сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 - матір`ю (а.с. 4).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №374 від 15.02.2021р. вбачається, що позивач по справі та її неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 7).

Зміна прізвища позивача з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 25.01.2020р. (а.с. 8).

Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області №508 від 26.07.2021р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на обліку в управлінні соціального захисту населення як одержувач соціальних допомог не перебуває (а.с. 44).

З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5, ОК-7) по гр. ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) відомості за поточний, 2021 рік відсутні (а.с. 36-43).

Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей не досягнуто.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень , з 1 грудня 2618 гривень.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на дитину, відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги те, що відповідач офіційно ніде не працює, а тому в даному випадку необхідно стягувати аліменти на дитину в твердій грошовій формі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до норми ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Виключно позивачу надано право вирішувати у який спосіб стягуватимуться аліменти. При цьому суд з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, позбавлений можливості самостійно встановлювати відмінний, від обраного позивачем, спосіб аліментів, який стягуватиметься за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу своїй дитині, купляє одяг, взуття продукти харчування, також не є підставою для скасування рішення чи його зміні. Надання одним із батьків матеріальної допомоги дитині, за умови відсутності згоди між батьками про порядок та суму утримання не позбавляє можливості одного з них звернутися із відповідним позовом про вирішення вказаного питання у судовому порядку.

Твердження апелянта, що він не працює, не отримує соціальної допомоги від держави, а тому не може сплачувати аліменти в визначеному розмірі є безпідставними та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів, щодо неможливості працевлаштуватись чи заборону працювати у зв`язку з захворюванням, на його утриманні немає непрацездатних осіб, яких він отримує чи інших неповнолітніх чи малолітніх дітей.

Як на підставу заперечення позову відповідач посилається на погіршення стану його здоров`я , яке підтверджується медичною довідкою від 06.12.2019р. з якої вбачається, що у ОСОБА_2 наявна травма опорно - рухової системи, захворювання дихальної системи, що потребує медичного обстеження. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його дійсних витрат на проведення медичного обстеження та проходження ним лікування в медичних закладах.

Покликання ОСОБА_2 на положення ЗУ «Про державний бюджет», яким встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, а відтак визначений судом розмір стягуваних аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх доходів на дитину не відповідає нормам Закону, оскільки обов`язок утримувати дітей покладено на двох батьків, є безпідставними.

Законом встановлений прожитковий мінімум, це та сума, яка мінімально може задовольнити потреби дитини, однак дитині для повноцінного розвитку потрібне якісне харчування, засоби для отримання повноцінного навчання, одяг , оскільки діти даного віку ростуть, кошти на розвиток дітей, іграшки, оплата гуртків, садка, школи, відпочинок та все те, що потрібно для гармонійного розвитку дитини, а не той прожитковий мінімум, як передбачено Законом.

Крім того відповідачем не надано доказів його доходу, що позбавляє суд встановити, який розмір аліментів буде становити в гривневому еквіваленті - 1/4 частки від всіх його доходів .

Доводи апеляційної скарги про те, що на його утримані знаходяться непрацездатні батьків, які є пенсіонерами, а тому він не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі не заслуговують на увагу.

Батьки відповідача, які є пенсіонерами отримують пенсію та це не є тією підставою, яка слугувала б зменшенню розміру аліментів.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача та стягнув аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є січня 31 січня 2022 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді