Справа № 473/186/22
УХВАЛА

іменем України

"24" січня 2022 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Вуїв О.В.,

дослідивши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування обтяжень у вигляді арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта Банк» про скасування обтяжень у вигляді арешту майна, а саме:

- арешту невизначеного майна та всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою старшого державного виконавця ВДВС Вознесенського МРУЮ Кулакевич О.А. про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника від 14 грудня 2009 року (реєстраційний номер обтяження: 9352329 від 16 грудня 2009 року) в межах виконавчого провадження №;

- арешту невизначеного майна та всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою старшого державного виконавця ВДВС Вознесенського МРУЮ Кулакевич О.А. про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника від 14 грудня 2009 року (реєстраційний номер обтяження: 9352416 від 16 грудня 2009 року) в межах виконавчого провадження №16428900;

- арешту всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця ВДВС Вознесенського МРУЮ Кришко Є.О. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 18 лютого 2014 року (реєстраційний номер обтяження: 5245971 від 05 квітня 2014 року) в межах виконавчого провадження №41692307;

- арешту всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця ВДВС Вознесенського МРУЮ Кришко Є.О. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 03 лютого 2014 року (реєстраційний номер обтяження: 5246226 від 05 квітня 2014 року) в межах виконавчого провадження №41692018;

- арешту всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця ВДВС Вознесенського МРУЮ Короєвої Ю.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 червня 2015 року (реєстраційний номер обтяження: 11013463 від 02 вересня 2015 року) в межах виконавчого провадження №47652328.

Свої вимоги мотивувала тим, що виконавчі провадження, в межах яких вона мала статус боржника та було накладено обтяження у вигляді арешту, завершені (по частині виконавчих проваджень виконавчі листи повернуті стягувачам, решта виконавчих проваджень закінчені у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення), а тому підстави для збереження чинності арешту відсутні.

Враховуючи те, що при завершенні виконавчих проваджень державні виконавці не виконали вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо зняття арешту з майна боржника, на момент пред`явлення позову вказані виконавчі провадження знищені у зв`язку з закінченням строку їх зберігання, а тому ОСОБА_1 просила про скасування встановлених обтяжень в судовому порядку.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суддя встановив наступне.

У статті 447 розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень, в тому числі вирішення питань щодо законності рішень, дій чи бездіяльності виконавців під час виконання судових рішень, порушення прав сторін виконавчого провадження під час виконання, зобов`язання виконавців поновити порушені права сторін виконавчого провадження тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч.ч. 2, 5 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

При цьому у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, предметом розгляду якої було припинення/зняття арешту, накладеного на майно позивача, як боржника в межах виконавчого провадження (яке на час подачі позову було завершене та знищене) Верховний суд зазначив, що суди зробили правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі за вимогами про зняття арешту з майна, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 зроблено висновок, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 зазначено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивачка має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті.

У постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 234/18525/19 та від 20 жовтня 2021 року у справі № 236/789/21 вказано, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно особи, яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Подібні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №236/789/21, від 01 грудня 2021 року у справі №488/1013/20 та інших.

За встановлених обставин, у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 186, 258-260 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування обтяжень у вигляді арешту майна.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з відповідними вимогами в порядку та за правилами, передбаченими розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: О.В. Вуїв