Дата документу 17.01.2022 Справа № 2-2550/11
Провадження № 2-зз/554/8/22
У Х В А Л А

іменем України

17 січня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі: головуючого судді Андрієнко Г.В., за участю секретаря судового засідання Звігольської О. Ю., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року до Октябрського районного суду м.Полтави звернувся ОСОБА_1 із заявою, в якій просить скасувати заходи забезпечення цивільного позову щодо тимчасового обмеження виїзду ОСОБА_1 за кордон, застосованого ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2010 року по справі № 2-6482/10 (№ 2-2550/11).

Заява мотивована тим, що вищевказаною ухвалою суду від 26 травня 2010 року в порядку забезпечення позову задоволено заяву представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» та обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. 06 червня 2011 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави позов банку про стягнення боргу задоволено та вказане рішення набрало законної сили 17 червня 2011 року. У подальшому рішенням інспектора прикордонної служби ВПС «Добровиця» Луцького прикордонного загону від 23 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в перетині державного кордону України, а також вилучено в останнього паспорт для виїзду за кордон у зв`язку з наявністю вищезазначеної ухвали суду від 26 травня 2010 року. При цьому, посилається на відсутність в Єдиному реєстрі боржників відомостей щодо нього, тоді як наявність у вказаному Реєстрі виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 за № 42290310 від 01 березня 2014 року свідчить про те, що воно відкрито поза межами строку, передбаченого ч. 7 ст. 157 ЦПК України. До того ж, державний виконавець в рамках вказаного чи іншого виконавчого провадження не звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Крім того, ч. 1 ст. 150 ЦПК України не передбачено такого виду заходу забезпечення позову як відмова у виїзді за кордон у випадках, якщо подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі. Натомість, відповідна ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця (ч. 4 ст. 441 ЦПК України). З урахуванням викладеного та положень ст. ст. 33, 58 Конституції України, а також Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, звернувся за судовим захистом своїх прав.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Від заявника ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про розгляд за його відсутності, подану ним заяву підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Причини неявки інших учасників суду невідомі, заяв не надійшло.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути заяву за вказаної явки учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду.

Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши заяву в межах заявлених вимог, дослідивши додані до неї матеріали, та та надавши належну правову оцінку доказам, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів, у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 2-2550/11 (№ 2-6482/10) за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26 травня 2010 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та обмежено громадянина України ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Семенівським РВ УМВС України в Полатвській області від 03.03.1999 року) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань; заборонено відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Семенівським РВ ГУМВС України в Полтавській області видачу ОСОБА_1 паспорта/проїзного документа; адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у ОСОБА_1 паспортів/проїзних документів, обмежити особу у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань; зобов`язано відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Семенівського РВ УМВС України в Полтавській області у разі наявності у ОСОБА_1 іншого паспорту/проїзного документа внести відмітку про вилучення першого паспорту/проїзного документа, що залишився в користуванні відповідача (а. с. 7, 29-30).

Таким чином, під час розгляду даної справи щодо відповідача ОСОБА_1 судом були застосовані певні обмеження шляхом вжиття заходів забезпечення позову.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 червня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 6429,80 доларів США, а саме: 6077,25 доларів США заборгованість за кредитом; 69,89 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 276,51 доларів США прострочені відсотки; 6,15 доларів США пеня; а також штрафи відповідно до умов договору та правил користування послугами банку: 31,56 доларів США штраф (фіксована частина); 321,49 доларів США штраф (процентна складова), що дорівнює 50924,02 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по 209,75 грн з кожного; в задоволенні позовних вимог про стягнення 200 грн відмовлено (а. с. 8-9, 17-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України (в чинній редакції) суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч. ч. 7, 8 вказаної статті у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Також згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Разом із тим, за змістом ч. 6 ст. 154 ЦПК України в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення, було передбачено, що суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, у відповідності з нормами процесуального права у суду є всі підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих у згаданий спосіб.

Однак, як убачається з матеріалів справи, під час постановлення судового рішення про задоволення позову від 06 червня 2011 року не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом щодо тимчасового обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, разом із тим, дане судове рішення суду набрало законної сили. Проте через наявність вказаних обтяжень у заявника виникли перешкоди у реалізації своїх конституційних прав як людини і громадянина.

Так, відповідно до копії рішення від 23 липня 2017 року, складеного інспектором прикордонної служби першої категорії відділу прикордонної служби «Дубровиця» Луцького прикордонного загону старшим прапорщиком Соломкою А. Я., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено в перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з наявністю підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а саме наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про зазначену особу відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 26.05.2010 року № 2-6482-10 (а. с. 10).

Крім того, відповідно до копії акту від 02 квітня 2016 року було проведено вилучення паспорта НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

Судом перевірено зазначену інформацію та на підставі повно і об`єктивно з`ясованих обставин справи суд вважає, що права заявника ОСОБА_1 у даному випадку підлягають захисту з огляду на таке.

Пунктом 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права на виїзд за кордон осіб, які є громадянами України, а також випадки тимчасового обмеження права на виїзд за кордон регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Разом із тим, відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів, долучених до заяви не вбачається на теперішній час правових підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, наявність яких була б установлена і підтверджена в законному порядку за фактом ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, тоді як ухвала суду від 26 травня 2010 року по справі № 2-6482/10 обґрунтовувалась лише перебуванням останнього в статусі відповідача та наявністю невирішеного на той час позову по справі № 2-6482/10 (№ 2-2550/11). Натомість, суду не надано доказів, які б свідчили про ухилення боржника від сплати боргу.

Разом із тим, суд вважає слушними посилання у заяві щодо обставин існування у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень відомостей про ОСОБА_1 як боржника, а саме виконавчого провадження № 42290310, відкритого 01 березня 2014 року, та щодо відсутності звернень державного виконавця до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки такі в установленому законом порядку не були спростовані й протилежного судом не встановлено.

Отже, судом не встановлено фактів, що на теперішній час виправдовують тимчасове обмеження заявника у праві виїзду за межі України відповідно до ухвали суду від 26 травня 2010 року.

Вказане свідчить про те, що правові підстави для продовження існування відносно заявника ОСОБА_1 такого заходу забезпечення позову як обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, й на даний час такий захід істотно обмежує законні права заявника.

Відповідно до п. 4 розділу ІV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30.01.2018 року № 256/5/65, інформацію про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду з України уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає з бази даних на підставі отриманої засвідченої судом копії судового рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України, що набрало законної сили та має відповідну відмітку про дату набрання законної сили.

Крім того, особа, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, знімається з контролю у разі винесення державним виконавцем постанови про: повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що заява про скасування заходів забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 158, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яке застосоване ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26 травня 2010 року по справі № 2-6482/10.

Копію ухвали після набрання нею законної сили направити до Державної прикордонної служби України для виконання, а також заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. В. Андрієнко