Провадження № 22-ц/802/32/22 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Савіна Олега Сергійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, як дитини що продовжує навчання.

Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття, проте, продовжує навчання, є студенткою 2 курсу медичного факультету № 2 Львівського національного медичного університету імені Д. Галицького, денної форми навчання, термін навчання до 30.06.2024 року. У зв`язку з навчанням на денній формі вона не може працювати, фактично знаходиться на утриманні матері. Розмір її стипендії є недостатнім для її матеріального забезпечення, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти в її користь в розмірі 2 500 грн щомісячно, але не нижче 50% прожиткового мінімуму на повнолітню дитину, яка навчається, однак не довше, як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року позов задоволено чатково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на її утримання в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн щомісячно, починаючи з 28.08.2020 року, протягом навчання, але не більш як до досягнення нею 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на теперішній час є особою не працевлаштованою, перебуває на обліку Ізюмського міськрайонного центру зайнятості як безробітний, 08.01.2021 року відкрито виконавче провадження де з нього стягуються аліменти на неповнолітню дитину, також в провадженні виконавчої служби перебуває виконавче провадження про стягнення заборгованість за кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками її є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 червня 2001 року (а.с. 6).

З довідки № 426 від 30 червня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу медичного факультету № 2 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького денної форми навчання, термін навчання до 30.06.2024 року (а.с. 8).

У зв?язку з навчанням на денній формі заявниця не може буди офіційно працевлаштована, знаходиться на утриманні матері, яка є непрацездатною особою, як така, що отримує пенсію по інвалідності. Батько ОСОБА_2 , матеріальної допомоги на її утримання не надає, пояснючи це тим, що ніде не працює. Розмір стипендії є недостатнім для її матеріального забезпечення, то просить суд стягнути з відповідача аліменти в її користь в розмірі 2 500 грн. щомісячно, але не нижче 50% прожиткового мінімуму на дитину яка навчається, однак не довше, як до досягнення нею двадцяти трьох років. Позивач по справі отримує стипендію, яка не забезпечує її матеріальні потреби, так як вона навчається на денній формі навчання, а тому немає можливості працювати та забезпечувати себе самостійно.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Положеннями ч.ч. 1,3 ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання, як таку, що продовжує навчання, у розмірі 2000 грн, суд першої інстанції врахував вище зазначені вимоги закону, матеріальне становище дитини і платника аліментів та рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, яка продовжує навчання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач навчається стаціонарно, у зв`язку із чим не працює, потребує матеріальної допомоги на навчання, харчування, одяг, канцелярське приладдя, проїзд до місця навчання та до місця проживання. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що остання повинна харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. І, оскільки вона на даний час не спроможна себе забезпечити, то саме на батьків покладається такий обов`язок.

Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітню дочку, яка навчається, не може бути перекладено винятково на матір дитини.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває. Наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини, інших фінансових зобов`язань, не звільняє його від обов`язку утримання своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Так, в ході розгляду справи відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що останній позбавлений можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка, у зв`язку із навчанням таку допомогу потребує.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на навчання у розмірі 2000 гривень. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовані і не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, обставини, на які покликається представник відповідача в апеляційній скарзі, враховані судом при визначенні розміру аліментів. Отже, такі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 адвоката Савіна Олега Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді