н/п 2/490/2493/2021 Справа № 490/6702/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2022 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м.Миколаєва
у складі: головуючої - судді Гуденко О.А.,
з участю секретаря Волошиної Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,-
В липні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, у якому просили стягнути з відповідача ТДВ "СТ "Домінанта" на користь ОСОБА_1 витрати на поховання її померлого батька ОСОБА_4 у сумі 16 250 грн, моральну шкоду у розмірі 22 338 грн; стягнути з відповідача ТДВ "СТ "Домінанта" на користь ОСОБА_2 шкоду, завдану смертю її чоловіка ОСОБА_4 у розмірі 2648,03 грн, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_4 року і довічно, моральну шкоду у розмірі 22 338 грн; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь кожного позивача по 77 662 грн моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 .
Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13 серпня 2018 року в темну пору доби водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ -2102, р/н НОМЕР_1 , який мав технічну несправність ходової частини, в районі 106 км автодороги "Благовіщенське-Миколаїв" у Арбузинському районі Миколаївської області , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1938 р.н., який в той час перетинав проїзжу частину . Внаслідок д отриманих в результаті ДТП травм ОСОБА_4 , який є чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_1 , помер у Южноукраїнській міській лікарні ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
В результаті проведеного досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, по якому ОСОБА_1 , було визнано потерпілою, було прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 , складу кримінального правопорушення.
Проте, як передбачено діючим законодавством, моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовуються незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.
Згідно вимог ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, загальний розмір якого утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), загальний розмір якого стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку; відшкодування витрат на поховання, загальний розмір якого стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.
Враховуючи, глибину страждань від втрати близької людини - чоловіка та батька, оцінюють завдану їм моральну шкоду по 100 000 кожній. Враховуючи положення Закону, моральну шкоду у розмірі, що дорівнює 12 мінімальним заробітним платам на час загибелі ОСОБА_4 , слід стягнути з страховика, а решту - по 77 662 грн з безпосереднього винуватця ДТП- завдавача шкоди ОСОБА_3 .
Також дружина померлого, як непрацездатна особа, яка була на його утриманні, має право на відшкодування шкоди у розмірі частки, яка припадала на її утримання від доходів померлого, що здійснюється щомісячними платежами.
Також автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , був забезпечений полісом № АМ 3550670 від 16.03.2018 року ТДВ "СТ "Домінанта" обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За такого, згідно положень ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ТДВ "СТ "Домінанта" повинна відшкодувати ОСОБА_1 , витрати, яка вона понесла на поховання батька, а ОСОБА_2 , щомісячно випалчувати з часу смерті її чоловіка і довічно по 2648,03 грн , що дорівнює половині від середньомісячного доходу ОСОБА_4 , оскільки вони проживали однією сім`єю удвох, а інших утриманців у нього не було.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2019 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С.
Ухвалою від 02.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі.
Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.
15.02.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А.
Ухвалою від 17.02. 2021 року прийняти до провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Страховн товариство "Домінанта" про відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку з великою навантеженістю, призначено підготовче судове засідання у справі на 08.06.2021 року .
Протокольною ухвалою суду від 08.06.2021 року закрито підготовче проваження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав та просив його задоволити.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися,повідомлялися судом належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали.
Суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).
У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Так згідно ч.1,2 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальний порядок та підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначені статтями 1166,1167 ЦК.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю ( т. 1168 ЦК).
За змістом ч.1,2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Частиною третьою ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) ( ч.1 ст. 1194 ЦК).
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України від 01 липня 2004 року "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 27 Закону України № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Цим особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди (стаття 1200 ЦК України).
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року, у справі №644/5365/16-ц.
Страхове відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК (ст. 1200 ЦК України) та розділом ІІІ Закону України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Правовідносини пов`язані із виплатою страховою компанією страхового відшкодування також врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон №1961-ІV).
Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 27 Закону №1961-ІV визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Відповідно до вимог п. 35.1. ст. 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. ( п. 36.1 ст. 36 Закону №1961-ІV).
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), а якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (( п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV).
Як підтверджується матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Встановлено, що 13.08.2018 року приблизно о 23 год. 00 хв. у темну пору доби водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ - 2102» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись на автодорозі «Благовіщенське-Миколаїв» у Арбузинському районі Миколаївської області зі швидкістю приблизно 90 км/ год із увікмненим світлом фар та маючи технічну несправність ходової частини автомобіля , в районі 106 км. Вказаної дороги вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих у результаті ДТП травм помер наступного дня у лікарні.
Постановою слідчого СВ Арбузинського ВП ГУНП в Миколаївській області від 26.04.2019 р. дане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України .
У ході досудового розслідування встановлено, що в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 та в його діях порушень вимог Правил дорожнього руху україни , які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП, не вбачається. Причиною ДТП трапилась є необережні дії пішохода ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п. 4.4, 4.14 а ПДР України, який нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, не виділивши себе в темну пори доби для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, не впевнився у відсутності небезпеки для себе, почав швидко перетинати проїзну частину автодороги у ненвстановленому для переходу місці.
Поховання свого померлого батьтка здійснила позивачка ОСОБА_1 , витративши на ритуальні послуги 14 850 грн., що підтверджується квитанцією дол прибуткового касового ордера від 18.06.2018 та 1400 грн на перевезення тіла ОСОБА_4 , що підтверджується рахунком від 17.06.2018 року.
На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована відповідачем ТДВ «СТ «Домінанта» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№ АМ/3550670 від 16.03.2018 р. (а.с.11), відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000 грн.
Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
У відповідності з вимогами ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Згідно вимог п. 27.2 - 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування:
- шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;
- моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;
- витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Пунктом 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.
Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19.
Суд враховує, що відповідачами не доведено наявності непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_4 у заподіянні шкоди.
З урахуванням викладеного, встановлених судом обставин, з огляду на передбачене ч.3 ст.1193 ЦК України правило щодо неврахування вини потерпілого у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання; враховуючи, що вимогою п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений мінімальний розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення шкоди, завданої смертю годувальника, та відшкодування витрат на поховання.
Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі станом на момент ДТП, що складав 3723 грн., суд стягує з страховика на користь позивачів в рівних частках по 22 338 грн моральної шкоди (3723 грн. х 12 ) , та на користь позивача ОСОБА_1 16 250 грн. належним чином доведених витрат на поховання.
При цьому, враховуючи, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, не може перевищувати 200000 грн., суд зазначає, що загальний розмір виплат становить з врахуванням стягнення моральної шкоди та витрат на поховання 60 926 грн., тобто різниця між максимальною сумою страхової виплати та визначеною до стягнення сумою страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, становить 139 074 грн.
Позивачка ОСОБА_2 , перебуває на обліку в Центральному об`єднаному УПФУ м.Миколаєва та отримує пенсію за віком у розмірі 2169,62 грн ( на час загибелі свого чоловіка), аотже суд вважає доведеним, що остання як оосба непрацездатного віку також перебувала на утриманні свого чоловіка.
Частка, що припадала на утримання ОСОБА_2 , становить 2648,03 грн на місяць (1/2 від доходу потерпілого).
Таким чином, ОСОБА_2 у якості відшкодування втрати годувальника має право на отримання від страховика ТДВ «СТ «Домінанта» не виплаченого страхового відшкодування у розмірі 139 074 грн. ( в межах залишку ліміту відповідальності 200 000 грн.).
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що така сума як раз дорівнює 37 мінімальним заробітним платам , тобто незначно перевищує мінімально встановлений законом розмір регламентної випалти (36 мінімальних заробітних плат на час смерті потерпілого), а також вказана сума дорівнює сумі, яка припадала на позивачку як особу, яка перебувала на утриманні потерпілого, як раз приблизно за 4 роки , що майже дорівнює часу, який минув з часу загибелі її чоловіка і до часу набуття рішенням суду законної сили.
Враховуючи наведене, а також , що судовий захист порушених пав повинен бути не ілюзорним, а ефективним та виконуваним, суд приходить до висновку, що у якості відшкодування шкоди завданої втратою годувальника, внаслідок ДТП з вини водія транспортного засобу забезпеченого відповідачем слід стгянути на користь ОСОБА_2 139 074 грн страхового відшкодування, в порядку ст. 27.2 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 2 000 грн. 00 коп. з відповідача ТДВ СТ «Домінанта» та 908 грн судового збору з відповідача ОСОБА_3 на користь держави.
На підставі наведеного, керуючись ст.12,13, 79-81,141, 263-265, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство "Домінанта" на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 16 250 грн. витрат на поховання та 22 338 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство "Домінанта" на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) 22 338 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка, та 139 074 грн. страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 25 000 грн кожній у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 .
Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на користь держави 2000 грн судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь держави 908 грн судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 24.01.2022 року.
Суддя О.А. Гуденко