Справа № 161/4727/21 Головуючий у 1 інстанції: Польова М. М.
Провадження № 22-ц/802/45/22 Категорія: 64 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Кіт А. Д.,

з участю:

представника відповідача Забожчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами представника відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Забожчук Оксани Володимирівни та представника відповідача Державної казначейської служби України Гережун Наталії Дмитрівни на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області), Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2020 начальником СРПП №3 Гачкевичем О. В. складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 174 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а також вилучено мисливську рушницю та дозвіл на зброю. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.01.2021 провадження у справі №161/18968/20 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 174 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. У постанові суду зазначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення посадова особа, яка його склала, не виконала обов`язку надання суду доказів на підтвердження правопорушення, зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення; матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем пострілів з рушниці МЦ 21-12; у справі відсутні належні, допустимі і достатні докази того, що 15.11.2020 позивач здійснював постріли з цієї або іншої зброї в населеному пункті.

Позивач зазначає, що начальник СРПП №3 ОСОБА_2 діяв незаконно та безпідставно: позбавивши його волі на місцевості та затримавши; складаючи протокол про адміністративне правопорушення за нібито вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 КУпАП. Такими навмисними і протиправними діями начальник СРПП №3 Гачкевич О. В. заподіяв позивачу моральної та матеріальної шкоди.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у приниженні його честі та гідності як фізичної особи, а також його ділової репутації. Крім того, у зв`язку з такими діями позивача було позбавлено можливості реалізації права на полювання. Також позивач був змушений їздити до суду в смт. Іваничі Волинської області та доводити свою невинуватість; докладати зусилля, щоб пояснити широкому колу осіб свою невинуватість, оскільки обставини, що мали місце 15.11.2020 широко висвітлюватися у засобах масової інформації.

Відтак, оскільки діяння начальника СРПП №3 Гачкевича О. В. як службової особи перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною йому шкодою, позивач оцінив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн., яку просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання Державною казначейською службою України на його користь з рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачі Головне управління Національної поліції у Волинській області та Державна казначейська служба України, кожен зокрема, подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що позивачу незаконними діями посадових осіб ГУНП у Волинській області, які ініціювали та здійснювали провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та тимчасовим вилученням майна спричинено моральну шкоду, яку суд оцінює у розмірі 10 000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди у більшому розмірі належними доказами не доведено.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується частково, виходячи з таких обставин.

Стаття 55 Конституції України встановлює, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124, частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2020 начальником СРПП № 3 Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області Гачкевичем О. В. складено відносно позивача ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 174 КУпАП, в якому зазначено, що 15.11.2020 о 12 год. 15 хв. ОСОБА_1 здійснив постріли з мисливської рушниці НОМЕР_1 у с. Липини, на відстані 50 метрів від будинку гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , тобто в населеному пункті (а.с.7).

Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.01.2021 провадження у справі №161/18968/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 174 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення (а.с.8-16).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначав, що підставою для відшкодування шкоди є незаконні та безпідставні дії начальника СРПП № 3 ОСОБА_2 , якими йому заподіяно моральної шкоди.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні правила відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд повинен встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень). Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесені вони особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), а також у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 01.07.2020 у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18).

Проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд дійшов вірного висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб ГУНП у Волинській області, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що йому завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із незаконними діями посадових осіб ГУНП у Волинській області, які ініціювали та здійснювали провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки в цей період (більше двох місяців) він перебував у статусі «особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» та був змушений їздити до суду та доводити свою невинуватість.

Крім того, як вбачається із постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 20.01.2021, судом було встановлено, що позивач є мисливцем та має відповідні посвідчення, дозволи на зберігання та носіння мисливських рушниць, членський квиток Українського товариства мисливців і рибалок, контрольну картку обліку добутої дичини з терміном дії по 30.04.2021. Також позивачу Луцькою районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок була видана картка відстрільна хутрового звіра №001857, з кінцевим терміном дії - 10.01.2021.

Разом з тим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.11.2020 серії АПР18 №529739 у позивача було вилучено мисливську рушницю НОМЕР_1 та дозвіл на зброю № НОМЕР_2 .

Враховуючи наведене, суд також вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він зазнав душевних страждань у зв`язку із позбавленням його можливості реалізації у період з 15.11.2020 по 20.01.2021 права на полювання.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачу незаконними діями посадових осіб ГУНП у Волинській області, які ініціювали та здійснювали провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та тимчасовим вилученням майна спричинено моральну шкоду.

Вирішуючи питання про те, яким чином позивачу має бути відшкодовано моральну шкоду, суд виходить з наступного.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №638/509/19 (провадження №61-7643св20) та Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

Суд відхиляє доводи Казначейства про те, що Казначейство не порушувало прав та обов`язків позивача, не вступало із ним у будь-які правовідносини та не завдало йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, з огляду на те, що виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень.

Також безпідставними є доводи Казначейства про те, що позивачем необґрунтовано визначено Казначейство у якості відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 у справі №640/16169/17 (провадження №61-15393св18).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з метою належного способу захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду.

Разом з тим, стягуючи на відшкодування моральної шкоди суму 10 000 грн., суд не врахував обсягу моральних страждань позивача, їх характеру та ступеню вини відповідачів. Будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що через незаконні дії працівників поліції погіршився стан здоров`я позивача, чи складання протоколу про адміністративне правопорушення призвело до таких змін в житті позивача, які б свідчили про спричинення йому моральної шкоди на таку суму, позивачем не надано.

Відповідно до п.9, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Таким чином, з урахуванням усіх обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000 гривень, який у даному випадку є розумним та справедливим. При цьому колегія суддів ураховує, що закриття справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача ОСОБА_1 є справедливою сатисфакцією його порушених прав.

Частиною 4 ст. 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповнені або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.367, 374,376,381-383,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Забожчук Оксани Володимирівни та представника відповідача Державної казначейської служби України Гережун Наталії Дмитрівни задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року в даній справі в частині розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Головуючий

Судді :