Справа № 489/6026/21
Провадження № 22-ц/812/187/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Коваленком І.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі АТ «ОГС «Миколаївгаз») про захист прав споживачів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він є побутовим споживачем природного газу у будинку, що належить йому на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2016 році він отримав вимогу-повідомлення від оператора ГРМ про сплату заборгованості у сумі 715,80 грн. за спожитий природний газ, яка виникла станом на 30 червня 2015 року. У зв`язку з чим, у квітні та жовтні 2017 року позивач звертався до Оператора ГРМ щодо перерахунку. Останнім було прийнято рішення про здійснення перерахунку заборгованості відповідно до наданих документів, проте частина заборгованості залишилась. У період з грудня 2017 року по липень 2020 рік позивач неодноразово звертався до Центру обслуговування клієнтів та оператора ГРМ щодо перерахунку заборгованості, але двічі йому було відмовлено.

Листом оператора ГРМ від 31 липня 2020 року позивача повідомлено про здійснення перерахунку з врахуванням квитанції за листопад 2011 року. Згідно доданого до цього листа витягу станом на 30 червня 2015 року за особовим рахунком позивача № НОМЕР_1 існувала переплата на суму 239,93 грн.

Проте в період з 2015 - 2016 років оператором ГРМ передано постачальнику більші об`єми природного газу для розрахунку його вартості, ніж ті, що надавались позивачем до контакт-центру. При цьому, обов`язкові контрольні зняття оператором ГРМ показань лічильника не рідше одного разу на 6 місяців за адресою: АДРЕСА_1 не виконувались. На звернення позивача протягом 2020 року та 2021 року щодо перерахунку, йому було відмовлено, а останнє звернення від 12 травня 2021 року залишилось без відповіді.

За липень- грудень 2015 року ним фактично було спожито 107 куб. м газу. Проте згідно витягу постачальника за цей період ним спожито 106.96 кум. М., а за витягом Оператора ГРМ 99.68 куб. м.

У 2016 році ним зняття та передача показів до контракт-центру оператора ГРМ виконувалася згідно п.4 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем.

За 2016 рік, згідно витягів з особового рахунку постачальника та оператора ГРМ ним було спожито 393 куб. м. природного газу, проте такі щомісячні об`єми споживання природного газу не відповідають показанням лічильника, переданих ним контракт-центру оператора ГРМ.

Отже, нараховані оператором ГРМ об`єми спожитого газу за 2015-2016 роки суттєво відрізняються від об`ємів, наданих ним до його контракт-центру та наданих ним постачальнику для розрахунку вартості газу.

Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про проведення перерахунку об`ємів спожитого газу, що і було проведено останнім. Проте, на його звернення від 21 грудня 2020 року та 25 лютого 2021 року щодо перерахунку наданих Постачальнику об`ємів спожитого газу за 2015-2016 роки йому було відмолено.

Відповідно до п.5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, розбіжності у частині визначення об`єму розподіленого та спожитого природного газу, у разі недосягнення згоди, врегульовуються у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене просив, позивач визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача по невиконанню вимог глави ІХ Кодексу газорозподільних систем щодо перерахунку відповідно до показань лічильника кількості (об`ємів) доставленого (розподіленого) щомісячно в 2015-2016 роках природного газу, внаслідок чого виникла заборгованість перед постачальником газу; зобов`язати відповідача виконати перерахунок кількості (об`ємів) щомісячно наданого (розподіленого) йому в 2015-2016 роках природного газу відповідно до показань лічильника та надати йому витяг з цими розрахунками та постачальнику газу - ТОВ «Миколаївгаз Збут» для перерахунку заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не знімав регулярно фактичні показання лічильника газу на 1 число місяця та протягом п`яти діб (до 5 числа включно) не надавав такі Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. Водночас, з виписок по його особовому рахунку № НОМЕР_1 , так і наданими ним до позову копіями квитанцій, якими підтверджується сплата ОСОБА_1 у 2015-2016 роках послуг газопостачання ТОВ «Миколаївгаз Збут» після 20-х чисел місяця та не регулярно, вбачається, що всі ці суми та показання лічильника у разі передачі даних враховані відповідачем при визначенні об`ємів спожитого газу.

Отже, відповідачем, у спірний період не регулярної передачі позивачем показників лічильника, правомірно визначено фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання відповідача провести перерахунок об`єму спожитого природного газу за період з 2015-2016 років є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що судом не повно з`ясовано та не доведено всіх обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам та матеріалам справи, а тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення або змінити рішення.

Так, зокрема вказував, що судом не проаналізовано та не з`ясовано викладені обставини та надані ним до позову докази регулярного та своєчасного надання показань лічильника, а також не з`ясована можливість неналежного фіксування у контакт-центрі Оператора ГРМ переданих ним показань або недбалого їх зберігання, якщо зараз не всі вони зафіксовані в особистому кабінеті споживача. Відповідачем, згідно вимог ЦПК України, жодних належних доказів правомірності його заперечень до позову, а також належних доказів контрольного зняття показань лічильника, які зафіксовано в особистому кабінеті споживача, суду не надано.

Вказані обставини потребують доказування відповідачем, а не позивачем, який доступу до цієї інформації не має.

Також, безпідставно не взято до уваги надані докази того, що він регулярно щомісячно знімав та своєчасно, на протязі 5 днів, передавав до контакт-центру Оператора ГРМ за наданим ним телефоном показання лічильника газу станом на 1 число місяця, які потім вказував в рахунках, отриманих від постачальника газу ТОВ «Миколаївгаз збут».

Навпаки, судом лише взято до уваги безпідставне ствердження відповідача, що показання лічильника позивачем регулярно не знімались та йому своєчасно не передавались. Судом не з`ясовано, що це ствердження відповідачем не доведено, не відповідає обставинам справи та не має належних підстав та доказів в матеріалах справи, що є порушенням п.п.1, 2 частини 1 ст. 264 ЦПК України. Жодних доказів на підтвердження своїх вимог відповідачем згідно ст.ст. 43, 81, 83 ЦПК України до суду не надано.

Судом безпідставно визнано правомірним протиправне нарахування відповідачем у спірний період щомісячних об`ємів розподіленого та спожитого газу на рівні планових місячних об`ємів споживання попереднім числом, всупереч вимог п. 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС та п. 5.5 Типового договору.

Крім того, суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, як виявилося, достатньо складну для нього справу, яка підлягала б розгляду за правилами загального позовного провадження.

У відзиві відповідач з апеляційною скаргою не погоджується та просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

У судову засіданні позивач підтримав свою апеляційну скаргу та просив про її задоволення.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повні мірі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав доказів що регулярно знімав показання лічильника на 1 число місяця та надавав їх відповідачу протягом п`яти діб (до 05 числа включно) у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. Передача ж показань позивачем відбувалась нерегулярно, тому відповідач правомірно щомісячно визначав фактичний об`єм споживання газу, а не згідно наданих показань.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується виходячи з такого.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що АТ «Миколаївгаз» здійснює діяльність розподілу природного газу на підставі Ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 1228 від 09 квітня 2015 року. Отже, АТ «Миколаївгаз» є оператором газорозподільної системи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на його ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що з липня 2015 року зняття показань лічильника та їх передача до контракт-центру оператора ГРМ виконувалася згідно п.4 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем.

Фактично ж до 27 листопада 2015 року облік обсягу природного газу, який споживав позивач відбувався на підстави постанови Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, якою затверджено Правила надання населенню послуг з газопостачання та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22 січня 2015 року № 33 ( далі - Постанова №33).

Відповідно до Постанова №33( втратила чинність на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30 вересня 2015 ), затверджено Типовий договір на розподіл природного газу.

Пунктом 2.1 Постанови №33 передбачено, що за Договором Газорозподільне підприємство зобов`язується надати Замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об`єктів Замовника або його споживачів (далі пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності Сторін.

За пунктом 3.2 Постанови №33 Облік обсягів природного газу, що транспортується на умовах Договору, здійснюється згідно з Правилами користування та Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26 січня 2006 року за № 67/11941, та для споживачів-населення за Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі Правила надання населенню послуг з газопостачання).

Пунктом 3.3 Постанови №33 визначено, що обсяг протранспортованого природного газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті Замовником, визначається в пунктах призначення за допомогою комерційних вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору.

Обсяг протранспортованого природного газу за розрахунковий період для споживачів постачальника за регульованим тарифом визначається відповідно до договорів на постачання газу, укладених між Замовником, відповідним споживачем та Газорозподільним підприємством. 3.4. За підсумками розрахункового періоду Замовник по власному об`єкту та/або споживач Замовника (крім споживачів постачальника за регульованим тарифом, що є Замовником) протягом двох робочих днів погоджує з Газорозподільним підприємством акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, який є підставою для оформлення акта наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ (далі акт наданих послуг), що підписується Газорозподільним підприємством та Замовником.

Газорозподільне підприємство формує акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період по споживачах постачальника за регульованим тарифом, що є Замовником, та у зазначений строк передає його на погодження Замовникові.

За наявності розбіжностей у частині визначення обсягу протранспортованого газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання обсяг протранспортованого газу встановлюється відповідно до даних Газорозподільного підприємства.

Згідно з абзацом 1 пункту 10 Правил №2246, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання починаючи з 1 квітня 2015 р. здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені НКРЕКП, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 16-1 цих Правил).

За пунктом 12 Правил №2246 розрахунки за надані послуги з газопостачання можуть провадитися: за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються газопостачальним підприємством.

Порядок і форма розрахунку визначаються у договорі.

Пунктом 17 Правил №2246 визначено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

27 листопада 2015 року набув чинності Кодексом газорозподільних систем, пунктом 7 Глави 3 Розділу VI Кодексу ГРС України встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач не подавав заяви про припинення газопостачання та продовжував користуватися вказаними послугами, чим фактично приєднався до умов договору розподілу природного газу станом на 01 липня 2015 року.

Умови типового договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу Газорозподільних систем.

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується також дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Розділом IX главою 4 пункту 1 Кодексу газорозподільних систем визначено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Розділом IX главою 4 пункту 5 Кодексу газорозподільних систем передбачено, що Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача.

Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Отже, саме АТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів, а визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника - ТОВ «Миколаївгаз Збут» у взаємовідносинах із споживачем.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила). Дія Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Нормативно-правове регулювання відносин, що виникають на ринку розподілу природного газу між газорозподільними підприємствами та споживачами їх послуг здійснюється на підставі Закону України «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, та Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Регулятора НКРЕКП №2494 від 30.09.2015.

У главі 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем врегульований порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення).

Так, для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань (пункт 1), тобто контрольне зняття показань лічильника газу є лише правом Оператора ГРМ, а не обов`язком, на чому наполягав позивач, обґрунтовуючи свої вимоги.

Період, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація), є календарний місяць (пункт 2). Побутовий споживач за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 1 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 5 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 6 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних по об`єкту споживача за розрахунковий період, визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог Кодексу ГРС (пункт 4).

Відповідно до пункту 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Як вбачається із розрахунку, проведеного відповідачем у липні 2020 року на вимогу позивача з січня по березень 2015 року включно діяв щомісячний тариф 1.089, у квітні 2015 року - 3.600, з травня по вересень 2015 року - 7.188, у жовтні 2015 року -3600.

За липень - вересень 2015 року ним спожито 7 куб. м. газу( 21957-21950), а за жовтень-грудень 2015 року 100 куб. м. газу( 22057-21957), а всього 107 куб.м. газу.

Із наданих позивачем витягу із особового рахунку ТОВ « Миколаївгаззбут» з липня по грудень 2015 року ним було здійснено лише дві оплати 01 листопада 2015 року та 16 січня 2016 року( а.с.9). Об`єм використаного газу склав 106.92 куб. м. (21950.08-22057.00.)

У витязі із особового рахунку наданого АТ «Миколаївгаз» позивачеві у липні 2020 року, зазначено про зарахування оплати за 2015 рік з липня по грудень 2015 рік, сплати позивачем сум 31 серпня 2015 року, 30 листопада 2018 року, 31 січня та 31 березня 2019 року( а.с.7). Об`єм використаного газу склав 99.68 (21957.32 -22057) (а.с.12). Різниця між об`ємами газу сталася у зв`язку з тим, що поточний показ лічильника за липень 2015 року Постачальника та Оператора вказано різний.

За 2016 рік, згідно витягів з особового рахунку постачальника та оператора ГРМ ним було спожито 393 куб. м. природного газу, проте такі щомісячні об`єми споживання природного газу не відповідають показанням лічильника, переданих ним контракт-центру оператора ГРМ.

Отже, перевірити дійсний об`єм спожитого газу можливо при наявності інформації щодо передачі показів лічильника у зазначений період позивачем відповідачеві.

Між тим ОСОБА_1 доказів зняття та передачі показів лічильника станом на 1 число місяця за 2015-2016 роки відповідачеві, для правильного визначення об`ємів спожитого ним щомісячно газу, суду не надано.

Водночас, з виписок по його особовому рахунку № НОМЕР_1 , так і наданими ним до позову копіями квитанцій, якими підтверджується сплата ОСОБА_1 у 2015-2016 роках послуг газопостачання ТОВ «Миколаївгаз Збут» після 20х чисел місяця та не регулярно, вбачається, що всі ці суми та показання лічильника у разі передачі даних враховані відповідачем при визначенні об`ємів спожитого газу (а.с.7, 9-10, 14-15).

Отже, відповідачем, у спірний період, не регулярної (щомісячні) передачі позивачем показників лічильника, правомірно визначено фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Позивачем, у відповідності до положень ст.ст.77-81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів неправомірних дій відповідача, що потягли порушення його прав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач скористався своїм правом та звернувся до АТ «Миколаївгаз» з вимогами про проведення перерахунку об`ємів газу за 2015-2016 роки, що і було зроблено Оператором ГРМ двічі.

Між тим, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 не вказав на захист якого порушеного права направлено цей позов, адже посилання лише на те, що дії відповідача є порушенням вимог ст.40 Закону України « Про ринок природного газу»,ст.ст.8,26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.15.20 Закону України «Про звернення громадян» не свідчить про дійсність порушення прав та оспорюваних інтересів позивача, за умови виконання відповідачем приписів діючого законодавства щодо проведення перерахунку.

Зважаючи на викладене та вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з відповідним позовом, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.