Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4327/21 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 3 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю.

у цивільній справі № 274/4327/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, шасі НОМЕР_2 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, шасі НОМЕР_2 . В обґрунтування поданого позову зазначала, що із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 квітня 1993 року. 18 грудня 2018 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу вони придбали автомобіль «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, шасі НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований на ім`я відповідача. Добровільно вирішити питання про поділ майна відповідач не бажає.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, шасі НОМЕР_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, шасі НОМЕР_2 , залишено у власності ОСОБА_3 Ѕ частку автомобіля.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 908,00 грн.

У поданій через представника ОСОБА_4 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що на підставі вироку Бердичівського міськрайонного суду від 05.10.2020 року видано виконавчий лист № 274/5893/18 від 28.05.2021 року, за яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 147 992,29 грн. моральної шкоди та 3 500,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі даного виконавчого листа відкрито виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем Харчук О.С. винесено Постанову про арешт майна боржника від 16.06.2021 року, зокрема на транспортний засіб «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску. Проте, позивачкою не було повідомлено суд про накладений арешт на транспортний засіб. Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції не мав можливості дослідити всі обставини справи, зокрема ту, що у справах про поділ майна подружжя не може використовуватись учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №317/3272/16-ц; від 22 жовтня 2018 року у справі №654/1528/17; від 03 квітня 2019 року у справі №726/831/15-ц.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2021 року (а.с.77).

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 із 03 квітня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11).

Шлюб між сторонами розірвано 18 грудня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3 (а.с.12).

За час шлюбу - 19.06.2008 сторонами було придбано автомобіль «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, шасі НОМЕР_2 . Вказаний факт доводиться копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.13,14).

Відповідно до висновку про вартість майна, складеному ФОП ОСОБА_6 , від 02.07.2021 ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2204 року випуску, шасі НОМЕР_2 , станом на 01.07.2021 складає 58200,00 грн (а.с.15).

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскаржуючи рішення в даній справі, апелянт посилається на те, що зазначеним рішенням зачіпаються його права, проте він не був залучений до участі у даній справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи. Тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі, а й її процесуальні права, що випливають зі сформульованого в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.

В даному випадку із доданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що вироком Бердичівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України та задоволено частково цивільний позов, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 44 612,24 грн. матеріальної шкоди та 150 000,00 грн. моральної шкоди. Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.09.2018 року на автомобіль марки «VOLKSWAGEN LT 28», р.н. НОМЕР_1 , не скасовано. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року вирок змінено. Зменшено розмір відшкодування моральної шкоди з 150 000,00 грн. до 147 992,29 грн. В решті вирок залишено без змін (а.с.49-57).

Тобто, свій інтерес у даній справі, апелянт пов`язує із тим, що на спірний автомобіль накладено арешт у кримінальній справі. І за рахунок цього транспортного засобу він сподівається отримати відшкодування заподіяної йому з вини ОСОБА_3 шкоди.

Разом з тим, спірні правовідносини в даній справі випливають із сімейних правовідносин. ОСОБА_1 не є учасником цих правовідносин. Позивачка ОСОБА_2 будь-яких зобов`язань перед апелянтом не має.

А тому сам по собі факт незалучення ОСОБА_1 до участі у даній справі висновків суду не спростовує та на їх правильність не впливає. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки суду по суті спору, а саме, що спірний автомобіль придбано в період шлюбу та є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 .

Процесуальне порушення, про яке зазначає апелянт, усунуто апеляційним судом шляхом надання ОСОБА_1 можливості оскаржити судове рішення в даній справі в апеляційному порядку.

За наведених обставин підстав для скасування правильного по суті оскаржуваного рішення, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 28.01.2022 року.