Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2666/16-ц
Провадження № 2/553/6/2022
У Х В А Л А

Іменем України

06.01.2022 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Сіомашко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, позовом неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

У липні 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 25.08.1999 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.12.2003 року. Вони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час народження якої вони вже проживали з відповідачем в різних населених пунктах.

Вказує, що відповідач не виконує батьківські обов`язки, не хоче забезпечувати належне виховання та батьківську увагу, турботу про спільну дитину, не приділяє їй необхідної уваги. На протязі 13 років батько не цікавиться життям дитини, не відвідує її, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участь у її вихованні, не сплачує аліменти на утримання дитини, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментах згідно якого станом на 31.05.2016 року заборгованість ОСОБА_7 по сплаті аліментів становить 27825 грн. 22 коп. Дитина фактично знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки, усі інші питання щодо виховання доньки також вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки батька.

Просить позбавити ОСОБА_7 , 1973 року народження, батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.11.2016 року провадження у справі закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20.12.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 03.11.2016 року скасовано, справа направлена до Ленінського районного суду м. Полтави для продовження розгляду справи по суті позовних вимог.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Чистик І.О. від 26.12.2016 року прийнято справу до свого провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.06.2018 року замінено анкетні дані позивача ОСОБА_5 у зв`язку із зміною прізвища через реєстрацію шлюбу на ОСОБА_8 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Парахіної Є.В. від 04.07.2018 року прийнято справу до свого провадження, у зв`язку з закінчення терміну повноважень судді Чистик І.О., вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 29.10.2018 року до участі у справі залучено як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_9 .

У лютому 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 25.08.1999 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.12.2003 року. Вони є її батьками, після розірвання шлюбу батьки проживають окремо, вона проживає разом з матір`ю в м. Києві.

Зазначила, що батьки розлучились коли їй був рік, біологічного батька ОСОБА_7 не пам`ятає, за 15 років бачила його лише в судах за неприємних спірних обставин, ініціатором яких був саме ОСОБА_7 . У листопаді 2016 року в приміщенні суду ОСОБА_7 у присутності громадян пред`являв їй незрозумілі претензії нахабним чином, після чого охоронець попросив усіх покинути приміщення. За 15 років не пам`ятає жодного прояву матеріальної чи моральної підтримки з його боку. Категорично стверджує, що не відчуває до ОСОБА_7 ніяких родинних почуттів, не має бажання спілкуватись з ним, оскільки вони чужі, не знають нічого про життя один одного та не мають такого бажання. Від матері їй відомо, що відповідач систематично ухиляється від сплати аліментів, має значну заборгованість і лише останнім часом, у зв`язку з судовими спорами, сплачує якісь формальні, мізерні кошти.

Просить позбавити ОСОБА_7 , 1973 року народження, батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 08.01.2019 року справу № 553/2666/16-ц за позовом ОСОБА_8 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , треті особи - ОСОБА_9 , орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, об`єднано в одне провадження із справою № 553/271/18 за позовом неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , треті особи - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду від 25.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Справа неодноразово призначалась до судового розгляду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про закриття провадження по справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що предметом позовних вимог у справі є позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_6 , якій ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 18 років, на теперішній час вона є повнолітньою особою, дорослою людиною, а відповідач, відповідно, не має відносно неї батьківських прав в силу закону.

Вказав, що 28 грудня 2020 року ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави відмовлено в задоволені його аналогічного клопотання, в обґрунтування прийнятого рішення суд послався на правовий висновок, викладений у постановах Верховного суду № 456/647/18 від 10.04.2019 року, № 686/20582/19-ц від 13.05.2020 року, № 750/1658/20 від 09.09.2020 року та № 200/21797/14-ц від 18.11.2020 року. При цьому, судом не був врахований правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 26.06.2019 року по справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, згідно з яким Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

20 вересня 2021 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на зазначену вище постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року, та виніс постанову по справі № 638/3792/20, провадження № 61-3438сво21, якою відступив від правового висновку, який був сформульований у постановах Верховного суду № 456/647/18 від 10.04.2019 року, № 686/20582/19-ц від 13.05.2020 року, № 750/1658/20 від 09.09.2020 року та застосований Ленінським районним судом міста Полтави у попередній ухвалі, та змінив його, конкретизувавши, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Відповідач вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. У даній статті фактично надається визначення дитини як учасника сімейних правовідносин. Дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття, яке за українським законодавством настає з вісімнадцяти років (частина 1 статті 34 ЦК України). Отже фізична особа має правовий статус дитини, а також відповідні права та обов`язки дитини, до досягнення 18 років. Відповідно до пункту 16 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування сумами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. З правового аналізу норм ст.ст. 10, 136, 164 СК України випливає, що батьківські права та обов`язки належать до невідчужуваних. Але якщо ці права та обов`язки використовуються не за призначенням, можлива їх втрата через позбавлення батьківських прав. По суті це є особлива сімейно-правова міра відповідальності батьків.

Закон також чітко встановлює період, впродовж якого може бути пред`явлений позов про оспорювання батьківства та про позбавлення батьківських прав: після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Після досягнення дитиною повноліття такий позов не може бути взятий судом до уваги, а якщо на момент слухання справи дитині виповнилось 18 років, то суд залишає в такому разі позовні вимоги без задоволення або закриває провадження у справі. Оскільки це є правоприпиняючий юридичний факт, із настанням якого батьківське правовідношення припинилось, тобто припинились батьківські права, а тому у позбавленні батьківських прав уже немає необхідності.

Третя особа ОСОБА_9 клопотання відповідача підтримала.

Позивач ОСОБА_8 та представник позивачів ОСОБА_8 ОСОБА_6 адвокат Крилевець Ю.М. проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на безпідставність, наполягали про продовженні розгляду справи та вирішенні по суті позовних вимог.

При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.

Так, у липні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав.

У березні 2018 року до суду надійшла позовна заява від імені неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду 08.01.2019 року справи за вказаними вище позовами об`єднані в одне провадження.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

В ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

В ст. 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

За змістом норм сімейного законодавства (Глава 13 Сімейного кодексу України) та роз`яснень, наведених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав № 3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Згідно з ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Аналіз фактичних обставин у справі та наявні докази обґрунтовано підтверджують, що ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , на теперішній час досягла повноліття, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилось 18 років, та не має статусу дитини в розумінні Сімейного кодексу України. Відповідно, з досягненням ОСОБА_6 повноліття відповідач ОСОБА_7 втратив батьківські права по відношенню до неї, гарантовані чинним сімейний законодавством, позбавлення яких було предметом як позовних вимог ОСОБА_8 , так і позовних вимог ОСОБА_6 .

Таким чином, на час вирішення клопотання відповідача про закриття провадження по справі предмет спору - батьківські права відповідача ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_6 - відсутній.

У даній справі 28.12.2020 року відповідач ОСОБА_7 звертався до суду з клопотанням про закриття провадження по справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що предметом позовних вимог у справі є позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_6 , якій ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 18 років. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, на даний час ОСОБА_6 є повнолітньою, тобто перестала бути дитиною. Оскільки предметом спору є саме позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, а згідно чинного законодавства позов про позбавлення батьківських прав може бути пред`явлений після народження дитини і до досягнення нею повноліття і цей строк є преклюзивним, після того як дитині виповнилось 18 років, такий позов не може бути взятий до уваги, у зв`язку з чим суд або залишає позовні вимоги без задоволення або закриває провадження у справі. Оскільки це є правоприпиняючий юридичний факт, із настанням якого батьківське правовідношення припинилось, тобто припинились батьківські права, а тому у їх позбавленні немає необхідності, відповідно, немає чого позбавляти відповідача, тобто не існує предмета спору.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження по справі було відмовлено.

Вказане судове рішення обґрунтоване посиланням на правові висновки, викладені в постановах Верховного суду № 456/647/18 від 10.04.2019 року, № 686/20582/19-ц від 13.05.2020 року, № 750/1658/20 від 09.09.2020 року та № 200/21797/14-ц від 18.11.2020 року, згідно з якими відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Обґрунтовуючи підстави повторного звернення з аналогічним клопотанням, відповідач ОСОБА_7 послався на те, що Об`єднана палата Верховного суду в постанові в справі № 638/3792/20 від 20.09.2021 року сформувала правовий висновок, вказавши на можливість закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України , якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Враховуючи вище викладене, оскільки на даний час ОСОБА_6 їй виповнилось 19 років, а отже вона досягла повноліття, у зв`язку з чим батьківські права з боку відповідача ОСОБА_7 по відношенню до неї, позбавлення яких є предметом спору як за позовом ОСОБА_8 , так і за позовом ОСОБА_6 , припинились, що свідчить по відсутність предмету спору на даний час, з урахуванням правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові в справі № 638/3792/20 від 20.09.2021 року, згідно з яким суд відступив від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св2, на якому ґрунтується ухвала суду від 28.12.2020 року щодо вирішення аналогічного клопотання відповідача, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача ОСОБА_7 про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 255, 256, 258 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, позовом неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав - закрити.

Роз`яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 10.01.2022 року.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна