Провадження №2/592/641/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м.Суми Ковпаківський районний суд міста Суми в складі:

головуючого судді Катрич О.М.,

секретаря Дядечко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, який мотивує тим, що вона є пенсіонером та перебуває на обліку, отримує пенсію в Шосткинському відділенні Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Пенсія була призначена відповідачем на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року у справі №480/8929/20 відповідно до якого:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови мені у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за наявності спеціального стажу 26 років 1 місяць 8 днів.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити мені пенсію за вислугу років з дати звернення за її призначенням -19.11.2020 p., провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії.

При призначенні пенсії на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року відповідач нарахував її розмір за період з 19.11.2020 по 31.05.2021 в розмірі 12305,09 грн., однак не виплачує дану суму належних коштів.

За результатом виконавчого провадження ВП №66960541, яке було відкрито за її заявою держвиконавцем Відділу примусового виконання рішень у Сумській області ОСОБА_2 , на посадових осіб відповідача накладено штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання судового рішення, однак пенсійну виплату за період з 19.11.2020 по 31.05.2021 в розмірі 12305,09 грн. позивачка так і не отримала. Надмірна затримка у виконанні державою ухваленого на її користь судового рішення викликає у неї почуття розпачу та відчай на душі. Враховуючи зухвалий характер і тривалість вчиненого правопорушення та подальше ігнорування відповідачем законодавства України, а також глибину завданих душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, вважає достатньою та співмірною сатисфакцію відшкодування моральної шкоди на її користь 10000,00 грн. з відповідача.

Позивачка судове засідання не з`явилася, надала заяву,в якій просить розглядати справу без її участі, а позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив, в якому зазначає, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, суд зобов`язаний надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Враховуючи заборону використовувати кошти Пенсійного фонду на цілі, не передбачені пенсійним законодавством, та відсутність рахунків в органах Казначейства вважає правильним відшкодувати понесені судові витрати позивача за рахунок Державного бюджету України. Просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі, а у разі задоволення позову судові витрати стягнути за рахунок Державного бюджету.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.04.2021 рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/8929/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за наявності спеціального стажу 26 років 1 місяць 8 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дати звернення за її призначенням - 19.11.2020 р., провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії (а.с. 7-8).

Рішення вступило в законну силу та перебуває на виконанні у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) а.с.9. Станом на час розгляду справи рішення суду від 19.04.2021 не виконано, що відповідачем не заперечувалось.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом частин 1, 2, 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року по справі №750/1591/18-ц.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України до Головного управління було приєднані територіальні управління Пенсійного фонду України Сумської області, в тому числі і Шосткинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області є правонаступником Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Факт неправомірності дій відповідача повністю встановлений судовим рішенням.

З огляду на зазначене, суд визнає право позивачки на отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відшкодування завданої неправомірними діями моральної шкоди, а тому враховуючи конкретні обставини справи, докази, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, керуючись принципами розумності та справедливості визначає відшкодування у розмірі 3000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 272 грн. 40 коп. судового збору, тобто пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 272 грн.40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Катрич