Дата документу 27.01.2022 Справа № 331/3622/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/3622/21

Провадження № 22-ц/807/581/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року, повний текст якого складено 16 листопада 2021 року, в складі судді Скользнєвої Н.Г., у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.11.2017 по 31.05.2021 в розмірі 42 296,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач, підключено до централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. У період з 01.11.2017 по 31.05.2021 позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в житлове приміщення на загальну суму 42 296,03 грн. Відповідач свій обов`язок щодо сплати коштів за надані послуги у повному обсязі не виконує. Сума заборгованості станом на день звернення до суду складає 42 296,03 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» суму заборгованості за централізоване опалення за період з липня 2018 року по травень 2019 року в розмірі 27 319, 79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» судовий збір у розмірі 1 475, 50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Концерн «МТМ» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду про те, що заборгованість за комунальні послуги за період з 01.11.2017 по 30.06.2018 не підлягає стягненню у зв`язку з пропуском строку позовної давності є помилковим, оскільки пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст..257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, що свідчить про те, що позивач звернувся до суду з дотриманням строків позовної давності.

Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2017 по 30.06.2018, виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Також суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води, виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень надання відповідачу послуг з централізованого постачання гарячої води.

Колегія суддів не може повністю погодись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач (індивідуальний) фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири а адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 260275255 від 07.06.2021 (а.с. 6).

Концерн «МТМ» надає послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У цій справі між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 як споживачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися Концерном «МТМ».

Відповідач належним чином не виконував обов`язок з оплати за комунальні послуги.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2017 року по 31.05.2021 року становить 42 296, 03 грн., яка складається з: 37 156,76 грн. сума боргу, нарахована за вказаний період, -6 326,69 грн. - субсидія, та оплати у розмірі 1187, 42 грн. (а.с. 4-5).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України.

В суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Суд першої інстанції встановив обґрунтованою наявність заборгованості у відповідача за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , що сторонами не оскаржується.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 07.07.2021.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом.

Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 12 березня 2017 року.

Вищевказане положення залишилось поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Як зазначалось, позивачем нарахована заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2017 по 31.05.2021.

Ураховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення не з липня 2017 року, як зазначено судом першої інстанції, а з листопада 2017 року.

Так, згідно з розрахунком заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2017 по 31.05.2021 становить 34 693, 66 грн., а також субсидія -6326, 69 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з січня 2016 року відповідачу за спірною адресою була призначена субсидія. Проте, 01.09.2017 ОСОБА_1 звернувся з заявою про припинення нарахування субсидії у зв`язку з виїздом на інше місце проживання (а.с. 42-44).

Відповідно до п.20 Положення про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції станом на грудень 2017 року) сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається за вимогою органу, що призначив субсидію, або безпосередньо отримувачем, або шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії на підприємствах - виробниках/виконавцях житлово-комунальних послуг.

Крім того, за період з 01.11.2017 по 31.05.2021 відповідачем у січні 2018 року було сплачено 1187, 42 грн.

Таким чином, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2017 по 31.05.2021, яка підлягає стягненню з відповідача становить 39 832, 93 грн.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем строків позовної давності є обґрунтованими, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води.

Судом першої інстанції встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено два прилади обліку гарячої води: № 1 - заводський номер 585286 типу КВ-1,5 на кухні, та прилад № 2 заводський номер 585296 типу КВ- 1,5 - у туалетній кімнаті.

10.04.2009 представником КП «Водоканал» складено акт технічного огляду приладу обліку № 1, заводський номер 585286; лічильник демонтовано; встановлені заглушки; вводи опломбовано (а.с. 30).

03.07.2019 представником Концерну «МТМ» складено акт контрольного зняття показань квартирного обліку гарячої води, а саме приладу №2, заводський номер 585296. В акті вказано, що дата наступної держповірки 03.07.2023.

Цього ж числа 03.07.2019 ТОВ «Сервістехнологія» провела повірку лічильника заводський номер 585296 (а.с 37-38).

Згідно акту контрольного зняття показань квартирного обліку гарячої води від 03.07.2019 р. та рахунків на сплату житлово-комунальних послуг, лічильник № 585296 має незмінні показники 94,153 м.куб. (а.с. 38-40).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищевказані документи, долучені до матеріалів справи, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку, що відповідачу надавалися послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Апеляційна скарга взагалі не містить доводів, які б спростовували вищевказаний висновок суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення з прийняттям постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованості за вказані послуги за період з 01.11.2017 по 31.05.2021 у розмірі 39 832, 93 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 94,18 %, тому розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2137, 88 грн.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 2 844, 87 грн. пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 982, 75 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 рокускасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опаленнята прийняти в цій частині постанову наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО банку 322313, Поточний рахунок НОМЕР_2 , , свідоцтво платника ПДВ № 11030127, ІПН 49) заборгованість за надані послуги централізованого опаленняза період з 01.11.2017 по 31.05.2021 у розмірі 39 832, 93 грн.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р № НОМЕР_3 у ПАТ "УКРГАЗБАНК", МФО 320478, ) судовий збір у розмірі 4 982, 75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова