Провадження № 22-ц/801/131/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 рокуСправа № 127/20039/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Медвецький С.К.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Шевчук О.В., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шевчук Оксани Вікторівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Вінницької міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 року Вінницька міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, мотивуючи тим, що Департаментом самоврядного контролю Вінницької міської ради проведено обстеження земельної ділянки Вінницької міської об`єднаної територіальної громади, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обстеження встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняла та використовує комунальну земельну ділянку Вінницької міської територіальної громади загальною площею 0,3717 га, в тому числі 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, шляхом огородження парканом. За результатами перевірки складено акт про обстеження земельної ділянки та направлено вимогу про обов`язок усунення порушення земельного законодавства. Перешкод не усунено, жодних повідомлень від відповідача не надійшло.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року позов задоволено.

Звільнено самовільно зайняту земельну ділянку Вінницької міської територіальної громади загальною площею 0.3717 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу огорожі та приведення земельної ділянки в первинний стан за рахунок ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Вінницької міської ради 2270 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Шевчук О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Вінницької міської ради Сторчак Т.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, земельна ділянка площею 0,3717 га, в тому числі площею 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, що межує з земельними ділянками з кадастровими номерами: :02:012:0035, :02:012:0034, :02:012:0080, які належать ОСОБА_2 , знаходиться в межах м. Вінниці ( генеральний план міста на сайті https://www.vmr.gov.ua/Lists/VinnytsyaCity/Default.aspx).

Згідно акту №59 обстеження земельної ділянки ВМТГ від 25.05.2021 складеного головним спеціалістом відділу охорони земель департаменту ресурсів Бондарем С.С., ОСОБА_2 використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,3717 га, в тому числі площею 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, шляхом огородження парканом, разом із належними їй на праві приватної власності ділянками з кадастровими номерами: :02:012:0035, :02:012:0034, :02:012:0080, що підтверджується кадастровим планом виготовленим міським комунальним підприємством «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури».

31.05.2021 на адресу ОСОБА_2 надіслано вимогу про звільнення комунальної земельної ділянки площею 0,3717 га, шляхом демонтажу огорожі та приведення земельної ділянки в придатний для подальшого використання стан.

16.07.2021 постановою №352 адміністративної комісії при виконавчому комітеті ВМР ОСОБА_2 визнана винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а саме в самовільному зайнятті земельної ділянки комунальної власності площею 0.3717 га в тому числі 0.3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, біля будинку АДРЕСА_1 шляхом огородження парканом, без документів, що посвідчують право власності чи право використання даної земельної ділянки виданого у встановленому порядку. На ОСОБА_2 накладено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1360 грн.

Згідно договору про комплексне опорядження, утримання і зовнішній благоустрій на території прилеглій до об`єкту або землекористування замовника від 15.05.2008 року управління комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради( управління) та ОСОБА_2 (виконавець) домовились про комплексне опорядження, утримання і зовнішній благоустрій території, прилеглій до об`єкту або землекористування виконавця; управління доручило виконавцю виконання робіт по щоденному прибиранню території благоустрою від випадкового сміття, збереження зелених насаджень та інших об`єктів озеленення, провести додаткове озеленення, посадку декоративних дерев, тощо земельна ділянка може використовуватися під сінокосіння. Інших прав виконавця вказаним договором не передбачено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надала суду належних доказів, що їй на законних підставах належить земельна ділянка площею 0,3717 га, в тому числі площею 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та те, що на ній на законних підставах розташований паркан.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до абзацу 15 статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Так в апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, а саме віднесення даної справи до малозначної та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, в той час як вона малозначною не являється.

Суд апеляційної інстанції зазначені доводи вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Стаття 19 ЦПК України визначає перелік справ, що для цілей цього Кодексу є малозначними справами.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно у позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

У справі, що переглядається, предметом позову є немайнова вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, оцінки зазначеним обставинам не надав, та дійшов помилкового висновку про те, що зазначена справа є малозначною та може бути розглянута без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Зазначене позбавило відповідача мати розумну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково розглянув дану цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, не врахувавши категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у ній.

Крім того вимоги апеляційної скарги щодо неналежності поданих доказів Вінницькою міською радою також є обґрунтованими з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Вінницька міська рада на підтвердження своїх вимог подала акт обстеження земельної ділянки Вінницької міської територіальної громади, постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради та фотокопію паркану.

Апеляційний суд не може визнати вказані докази належними та допустимими з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.7 розділу 2 Тимчасового порядку проведення обстежень земель Вінницької міської територіальної громади, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 28.08.2020 № 2378 про проведення обстеження земельної ділянки Вінницької міської об`єднаної територіальної громади повідомляється особа, яка її використовує (користувач), шляхом направлення на її адресу повідомлення.

Пунктом 2.8 вказаного Порядку передбачено, що обстеження земельної ділянки Вінницької міської об`єднаної територіальної громади здійснюється в присутності особи, яка використовує комунальну земельну ділянку (користувач), або уповноважених ним осіб. Відсутність такої особи, у зв`язку з небажанням приймати участь в обстеженні, не перешкоджає його проведенню, за умови що вона була повідомлена про цей захід, про що зазначається в акті обстеження.

З матеріалів справи вбачається, що обстеження земельної ділянки було проведено без участі ОСОБА_2 . Підтвердження про належне повідомлення ОСОБА_2 щодо проведення даного заходу позивачем не надано. Натомість згідно копій зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_2 отримала повідомлення про проведення обстеження земельної ділянки 28 травня 2021 року, тоді як саме обстеження було проведено 25 травня 2021 року.

Разом з тим наявність в матеріалах справи постанови №352 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 16 липня 2021 року не підтверджує факт самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення не була вручена ОСОБА_2 , що позбавило права на її оскарження.

Крім того, долучені до матеріалів справи фото паркану також не можуть слугувати доказом у справі, оскільки фото зроблені без прив`язки до місцевості, а тому зробити висновок коли, в якому місці вони зроблені не представляється можливим.

Поряд з іншим суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 самовільно зайнята земельна ділянка, однак не надав будь-якої оцінки наявному в матеріалах справи договору на комплексне опорядження, утримання і зовнішній благоустрій на території, прилеглій до об`єкту або землекористуванні замовника від 15 травня 2008 року, укладений між Управлінням комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради та ОСОБА_2 , згідно якого сторони домовились про комплексне опорядження, утримання і зовнішній благоустрій на території, прилеглій до об`єкту або землекористування виконавця відповідно до державного акту від 13.05.2008 року серія ЯЖ № 265411, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім іншого, позивач, звертаючись з позовом, просив звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом демонтажу огорожі та приведення земельної ділянки в первинний стан за рахунок ОСОБА_2 , проте апеляційний суд вважає такі вимоги безпідставними, оскільки як можна зрозуміти з позовної заяви паркан, який просить демонтувати Вінницька міська рада, розташований по периметру земельних ділянок, які належать ОСОБА_2 на праві власності, так і нібито самовільно зайнятої ділянки. Демонтаж паркану, яким огороджено земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 на праві власності, буде порушувати її права на мирне володіння майном.

Разом з тим знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише за умови, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від такої перебудови.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 18 грудня 2019 року у справі №127/23136/17.

За таких обставин, рішення першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати понесені на сплату судового збору при зверненні до суду апеляційної інстанції в сумі 3405,00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шевчук Оксани Вікторівни задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволення позову Вінницької міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_2 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

С.К. Медвецький