ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/404/21 Номер провадження 22-ц/814/190/22Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу відеозв?язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2021 року у складі судді Смілянського Є. А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 та, посилаючись на факт належності спірного нерухомого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку наступного майна: нежитлової будівлі складу площею 764,6 кв. м та асфальтної площадки площею 1982 кв. м (реєстраційний номер 6), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 233 094 грн, земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0,1 га, кадастровий номер :30:041:1000 (реєстраційний номер 6), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 118 159 грн, нежитлової будівлі гаражу площею 135,1 кв. м (реєстраційний номер 6) вартістю 65 199 грн, нежитлової будівлі складу № 2 площею 163,7 кв. м (реєстраційний номер 6) вартістю 93 859 грн, нежитлової будівлі складу № 1 площею 130 кв. м (реєстраційний номер 6) вартістю 80 422 грн, нежитлового будинку з житловими і службовими приміщеннями загальною площею 128,7 кв. м, житловою площею 48 кв. м (реєстраційний номер 6) вартістю 124 639 грн, житлового будинку загальною площею 124,1 кв. м, житловою площею 85,8 кв. м (реєстраційний номер 6) вартістю 122 633 грн, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , а також земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0010 (реєстраційний номер 6) вартістю 26 508 грн, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га, кадастровий номер :01:002:0011 (реєстраційний номер 6) вартістю 8 622 грн, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,44 га, кадастровий номер :01:002:0012 (реєстраційний номер 6) вартістю 41 471 грн, що знаходяться за вказаною адресою: АДРЕСА_3 .

Позов мотивовано тим, що 20.11.1999 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі РАГС Оржицького РУЮ Полтавської області, який розірвано за рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 14.11.2014.

У період шлюбу сторін протягом 2006-2010 років було придбане вказане нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачем.

На даний час все їхнє спільне майно знаходиться під арештами, накладеними виконавчими службами, у зв`язку з судовим рішенням про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 11 594 863,50 грн.

Наголошувала, що вона не відповідає за зобов`язаннями свого колишнього чоловіка по поверненню позики та не є солідарним боржником, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2013 та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2013, отже, її частка майна не підлягає арешту та примусовій реалізації органами виконавчої служби.

Крім того, зазначала, що в період з 18 по 20 березня 2013 року її чоловіком ОСОБА_3 було відчужено все вищевказане майно за договорами купівлі-продажу. Однак рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 13.03.2015 за позовом ОСОБА_1 всі договори купівлі-продажу були визнані недійсними і право власності на всі 10 відчужених об`єктів повернуто ОСОБА_3 .

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 27 серпня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 .

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на наступне майно:

-Ѕ частики на нежитлову будівлю - гараж площею 135,1 кв. м, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Ѕ частки на нежитлову будівлю - склад № 2 площею 163,7 кв. м, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Ѕ частки на нежитлову будівлю - склад № 1 площею 130 кв. м, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Ѕ частки на нежитловий будинок з житловими і службовими приміщеннями загальною площею 128,7 кв. м, житловою площею 48 кв. м, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Ѕ частки на житловий будинок загальною площею 124,1 кв. м, житловою площею 85,8 кв. м, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Ѕ частки на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0010, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Ѕ частки на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га, кадастровий номер :01:002:0011, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Ѕ частки на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,44 га, кадастровий номер :01:002:0012, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Ѕ частки на нежитлову будівлю - склад площею 764,6 кв. м та асфальтної площадки площею 1982 кв. м, реєстраційний номер 6, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Ѕ частки на земельну ділянку для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, площею 0,1 га, кадастровий номер :30:041:1000, реєстраційний номер 6, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 573,03 грн понесеного судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та згідно частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України може бути поділено між сторонами незалежно від розірвання шлюбу у рівних частках.

Не погодившись з вказаним рішенням, третя особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що 13.08.2021 кредитор отримав спірне майно у власність на підставі актів про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В. Л., про що державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області 25.08.2021 видано відповідні свідоцтва та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Здійснивши поділ спірного майна, яке вибуло з володіння відповідача та належить третій особі, що виключає можливість його поділу між подружжям, що було відомо подружжя або одного з них не з`ясував належність спірного майна подружжю або одному з них та вирішив спір щодо майна, яке належить третій особі на підставі актів про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що з 20 листопада 1999 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 25 листопада 2014 року.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна номер 255511936 від 06.05.2021, спірне нерухоме майно було набуте відповідачем ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право власності серія та номер НОМЕР_1 , ЯЯЯ825042 від 30.08.2006, серія та номер НОМЕР_2 , ЯЯЯ874027 від 21.06.2006, серія та номер НОМЕР_3 від 26.06.2007, серія та номер НОМЕР_4 від 20.03.2007, виданих Виконавчим комітетом Лазірківської сільської ради, та Державних актів на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯГ656826, ЯГ656827, ЯК656828 від 11.04.2007, виданих Оржицьким районним відділом земельних ресурсів, серія та номер ЯЗ172342 від 23.09.2010, виданого відділом Держкомзему в Оржицькому районі, які зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.03.2013, 18.03.2013, 08.03.2013.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2013 року у справі № 752/3612/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22 квітня 2010 року в сумі 11 594 863,50 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2014 року, зазначене рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2013 року в частині солідарного стягнення боргу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду залишено без змін та звернуто до примусового виконання.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року у справі № 543/730/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2015 року, за позовом ОСОБА_1 визнано недійсними договори купівлі-продажу від 19.03.2013 щодо відчуження ОСОБА_3 вказаних об`єктів нерухомого майна та скасовано рішення приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу Полтавської області Черненко О. О. про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно за набувачами неправомірно відчуженого майна.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відчуження спірного нерухомого майна здійснено боржником ОСОБА_3 під час заборони, накладеної ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2013 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

На час звернення 17 травня 2021 року ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, спірне нерухоме майно також було обтяжено арештами, накладеними 08.04.2013 Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, 18.12.2013 Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, 27.08.2019, 03.09.2019 та 20.12.2019 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 11.01.2021 приватним виконавцем Скрипником В. Л., 04.03.2021 Оржицьким районним відділом державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

25 серпня 2021 року в межах процедури реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_3 під час здійснення виконавчого провадження на підставі свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів номер 1234, 1233, 1232, 1231, 1230, 1229, 1228, 1227, 1226, 1225, виданих 25.08.2021 Другою Лубенською державною нотаріальною конторою Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області, усе спірне нерухоме майно перейшло у приватну власність стягувача ОСОБА_1 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25.08.2021 вчинено відповідні записи.

Згідно статті 60 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (частина перша статті 71 СК України).

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18), від 09 лютого 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18), від 04 березня 2020 року у справі № 753/15957/18 (провадження № 61-11376св19).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказаного не врахував та за наявності зареєстрованого права власності на все спірне нерухоме майно за стягувачем у виконавчому провадженні в результаті виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 11 594 863,50 грн, безпідставно визнав за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку майна, яке вибуло із володіння відповідача та належить третій особі ОСОБА_1 .

Оскільки на час звернення позивача до суду із позовом про поділ майна подружжя та розгляду справи в суді здійснювалась процедура реалізації арештованого майна боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2013 року у справі № 752/3612/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 22 квітня 2010 року в сумі 11 594 863,50 грн, яке в цій частині набрало законної сили 05 листопада 2013 року, та беручи до уваги факт передачі виконавцем спірного нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу та оформлення права власності на таке майно на ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.08.2021, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову в позові про поділ майна подружжя в обраний позивачем спосіб у зв`язку з тим, що у разі поділу майна будуть порушені права та інтереси стягувача ОСОБА_1 , яка є власником спірного майна та не відповідає за цим позовом.

За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна