Справа № 276/1032/21
Провадження по справі №2/276/65/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., за участю:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Дідківської В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участі третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради та ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, від якого в них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 шлюб між ними було розірвано, а дітей для подальшого проживання залишено з батьком. 07.04.2021 позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 . Зазначає, що з дітьми у неї склались гарні стосунки, вона доглядає, піклується та утримує їх. В свою чергу, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, станом на 09.04.2021 має заборгованість по сплаті аліментів на дітей у розмірі 25640,70 грн, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не спілкується з ними, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно своїх неповнолітніх дітей. З цих підстав позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

04.08.2021 ухвалою суду залучено до справи ОСОБА_4 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 08.11.2021 закрито провадження в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_5 , у зв`язку з відмовою позивача від позовної вимоги.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08.11.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Також зазначила, що відповідач зовсім не цікавиться дитиною, не відвідує як вдома, так і в школі, не спілкується з ОСОБА_6 , не допомагає йому ні матеріально, ні морально. Дитина не бажає заходити в будинок, де проживає мати. Будь яких перешкод позивачем не чиниться.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що коли чоловік - ОСОБА_6 проживав разом з дітьми, то мала змогу спілкуватись з ними, однак, після його ув`язнення, на телефонні дзвінки ніхто не відповідає. Влітку син заходив до неї додому, вона купувала йому печиво та цукерки. Не хоче заходити до позивача, оскільки вважає, що вона підкупила грошима дітей, налаштовує їх проти неї.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначивши, що відповідач зловживає алкогольними напоями, не допомагає сину, жодного разу не сплатила аліменти на його утримання, не відвідує його, не вчиняє дій щоб побачитись з дитиною, не зверталась до установ про усунення перешкод у спілкуванні з нею. Зараз малолітній ОСОБА_6 забезпечений усім необхідним, в інтересах дитини проживати разом позивачем. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача.

Третя особа - ОСОБА_6 до суду подав письмову заяву, в якій підтримав позов, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_6 .

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з січня 2001 року перебували в шлюбі. Заочним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 шлюб між ними було розірвано, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено для подальшого проживання з батьком (а.сп. 14-15).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30.04.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.сп.13).

26.08.2020 Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області видано судовий наказ, яким стягнуто зі ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.

Відповідно до розрахунку Хорошівського районного відділу ДВС заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 станом на 09.04.2021 становить 25640,70 гривень (а.сп.17).

07.04.2021 зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.сп.22).

ОСОБА_6 зареєстрований та проживає разом зі ОСОБА_1 з 04.06.2021, про що свідчать довідки про реєстрацію місця проживання від 04.06.2021 №1101 та від 09.09.2021 №1671-1 (а.сп.67, 69).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.10.2021, складеного комісією у складі головних спеціалістів служби у справах дітей за місцем проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_1 з сином та дітьми чоловіка проживає в будинку, який купили, але не переоформили. В будинку задовільні умови проживання, діти мають окремі кімнати, місця для відпочинку, вивчення домашніх завдань, забезпечені сезонним одягом, взуттям, шкільним приладдям, іграшками. Мати ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зловживає спиртними напоями, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, матеріально не допомагає.

Згідно з довідкою Хорошівського ліцею №1 Житомирської області ОСОБА_6 , учень 2-А класу, регулярно відвідує заняття в школі, завжди охайний, доглянутий, дитину до школи приводять і забирають батько та нова дружина батька - ОСОБА_1 . Мати, ОСОБА_2 , контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується (а.сп.18).

Рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 30.04.2021 №112 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний висновок орган опіки та піклування мотивує тим, що мати практично не підтримує зв`язок з дітьми, не допомагає їм матеріально та не бажає повернути їх на виховання до себе. ОСОБА_2 ніде не працює, інколи має тимчасові заробітки, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Неодноразово спеціалістами служби у справах дітей з нею проводились бесіди щодо необхідності ведення здорового способу життя, створення належних умов для повернення дітей на виховання та спільне проживання (а.сп.21).

Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 09.12.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснила, що її мати ОСОБА_2 не бажає спілкуватись з дітьми, не відвідує їх, якщо телефонує, то тільки для того, щоб запитати про чоловіка та посваритись, жодні перешкоди їй не чиняться, навчанням ОСОБА_6 не цікавиться, до школи взагалі не приходила. В її будинку безлад, вона часто в нетверезому стані, не готує їсти, ніколи не питає як справи, нічого не купує. ОСОБА_6 не скучає за мамою та не хоче до неї, бо вона його не цікавить. Він дуже гарно відноситься до позивача: любить її та поважає.

Крім того, в судовому засіданні заслухано думку малолітнього ОСОБА_6 , який повідомив, що мама не приходить до нього та не телефонує йому, він не скучає за мамою, однак любить її.

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

У ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, як органу опіки і піклування, щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав зроблений без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим та не містить достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, у ньому не наведено беззаперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, а також, він не містить висновку про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини.

Тобто, зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Крім того, вищевказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Також, судом враховано, що відповідач заперечила проти позбавлення її батьківських прав, бажає проводити час з сином та приймати участь в його вихованні, що свідчить про її намір виправитись.

Крім того, матеріали справи не містять доказів притягнення відповідача до відповідальності за невиконання батьківських прав відносно малолітнього сина, або жорстокого поводження з дитиною, ведення аморального способу життя, що негативно впливає на інтереси дитини. Як з`ясовано під час судового розгляду, сім`я ОСОБА_2 не перебувала на обліку як така, що перебуває в складних життєвих обставинах.

Суд критично оцінює акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.10.2021, в якому зроблено висновок, що відповідач, мати ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , зловживає спиртними напоями, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, матеріально не допомагає. Так, даний акт складено за місцем проживання позивача, водночас, відсутні відомості про обстеження умов проживання відповідача.

Суд також враховує, що на даний час батько ОСОБА_6 відбуває покарання у виді позбавлення волі, а позивач не має родинних відносин з малолітнім ОСОБА_6 та проживає з ним нетривалий час.

Разом з тим, хоча малолітній ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що не бачиться та не спілкується з мамою, однак зазначив, що любить її.

За вказаних обставин, на переконання суду, такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, є невиправданим та не відповідатиме інтересам дитини. Суд не вбачає однозначних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина відповідача порушить інтереси самої дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому необхідно відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач належним чином не піклується про дитину, не бере участі у його вихованні та утриманні, та зважаючи на бажання матері виправитись, суд вважає за потрібне попередити останню про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4,11, 12, 13, 136, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участі третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради та ОСОБА_4 , - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: ОСОБА_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, місце знаходження: вул.Героїв України, 13, смт Хорошів, Хорошівського району Житомирської області; .

Повний текст рішення складено 24.01.2022.

Суддя А.М. Збаражський