КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2022 року м. Київ
Справа №357/712/20
Провадження № 22-з/824/19/2022
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Запаскіна Максима Романовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління (відділу) культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області, Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа №3 про стягнення заборгованості по заробітній платі,
Постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року апеляційну скаргу Управління(відділу) культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2021 року - залишено без змін.
До Київського апеляційного суду 09 грудня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подана заява про ухвалення додаткового рішення.
Заява обґрунтована тим, що у письмових поясненнях позивач просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення після розгляду справи та ухвалення рішення по суті. Одночасно, позивач надав суду докази щодо витрат на правничу допомогу в сумі 7500, 00 грн.
На підставі викладеного, представник позивача просив стягнути з Управління (відділу) культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.
Представником Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради - Іченською О.Р. були подані заперечення про ухвалення додаткового рішення, в яких вона вказує на безпідставність та завищений розмір визначених позивачем витрат на правову допомогу, вказувала про відсутність документального підтвердження здійснення позивачем таких витрат та просила повністю відмовити в ухваленні судового рішення.
В судовому засіданні представник Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради - Іченська О.Р. підтримала подані ними заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, наполягала на відсутності підстав для компенсації позивачеві понесених витрат в ході розгляду справи.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідач Комунальний заклад Білоцерківської міської ради Білоцерківської музичної школи № 3 свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Тому на підставі ч. 4 ст.270 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення у справі за відсутності даних учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 цього Кодексу).
Водночас за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частини 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
В силу вимог положень ЦПК України, зокрема ст.141 вказаного Кодексу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З тексту постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року вбачається, що судом не було вирішено питання щодо компенсації позивачеві понесених ним витрат.
Проте, питання про компенсацію понесених судових витрат було заявлено позивачем в ході розгляду справи, а саме у відзиві на апеляційну скаргу представником вказано, що позивачем будуть здійснені такі витрати, а докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляційним судом /т.4 а.с.224-230/.
Заява про ухвалення додаткового рішення була подана представником позивача через поштове відділення 06 грудня 2021 року /т.5 а.с.33/, що є першим робочим днем, так як останній день закінчення строку припав на вихідний день. Тобто заява подана позивачем у строк визначений процесуальним законом. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в суді апеляційної інстанції адвокатом Запаскіним М.Р. було надано:
- копію договору-доручення про надання правничої (правової) допомоги № 148 від 10 серпня 2021 року /т.5 а.с.25-26/;
- копію акту №39/148/01-09 про надання правничої допомоги відповідно до договору-доручення про надання правничої (правової) допомоги № 148 від 10 серпня 2021 року, якого вбачається надання послуг з ознайомлення з матеріалами справи (1 година, вартість 1500 грн), складання відзиву (1 година, вартість 1500 грн), надання усних та письмових консультацій (1 година, вартість 1500 грн), представництво в судовому засіданні (3 години, вартість 3000 грн) /т.5 а.с.27/;
- рахунок виставлений представником для оплати позивачу на суму 7500 грн /т.5 а.с.18/;
- табель обліку робочого часу, складений 01 грудня 221 року з даними про 5 годин витрачених на надання правової допомоги в вартістю у 7500 грн /т.5 а.с.29/
- квитанція про здійснення оплати позивачем через електронний ресурс monobank /т.5 а.с.30/.
Отже, заява позивача, подана представником - адвокатом Запаскіним М.Р., про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу подана з додержанням вимог процесуального закону, а тому наявні підстави для прийняття додаткового судового рішення, відповідно до положень ст. 270 ЦПК України.
У заяві від 20 січня 2022 року представник Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради - Іченська О.Р. висловила заперечення проти ухвалення додаткового рішення, в яких вона вказує на безпідставність та завищений розмір визначених позивачем витрат на правову допомогу, вказувала про відсутність документального підтвердження здійснення позивачем таких витрат та просила повністю відмовити в ухваленні судового рішення. Отже відповідач висловив свою незгоду щодо ухвалення додаткового рішення, і виходячи з тексту цієї заяви, також висловлена незгода і з визначеним розміром понесених відповідачем судових витрат.
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що надані представником документи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн з відповідача, оскільки вказаний розмір має бути як доведений документально, так і обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Запаскін М.Р. представляв інтереси позивача на всіх стадіях розгляду справи. У зв`язку з цим, позиція позивача на всіх стадіях розгляду справи суттєво не відрізняється, доводи відзиву на апеляційну скаргу є ідентичними доводам позовної заяви, а отже і надання усних консультацій представником позивачу є аналогічними послугами. При апеляційному перегляді справи представник один раз ознайомився з матеріалами справи та приймав участь в одному судовому засіданні.
Також слід звернути увагу на те, що спір між сторонами виник з приводу трудових правовідносин і за цивільним процесуальним законодавствам ця категорія справ відноситься до тих, що можуть розглядатись в порядку спрощеного провадження.
За таких обставин, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, та значимості таких дій, колегія суддів вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином не обґрунтованими, та такими, що суперечать принципам розумності та справедливості.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом даного розгляду становлять витрати понесені виключно на стадії апеляційного перегляду справу, судом першої інстанції в рішенні суду відмовлено у задоволенні заяви позивача про компенсацію судових витрат за недоведеністю і позивач в цій частині рішення суду не оскаржив.
Таким чином, беручи до уваги заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, і обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини щодо заснування та фінансування Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківської музичної школи № 3 за рахунок місцевого бюджету, його підзвітність і підпорядкованість Управлінню культури і туризму Білоцерківської міської ради, а також встановлення обставин цивільної відповідальності даного управління за порушене право позивача, то і понесені судові витрати підлягають компенсації за рахунок даного відповідача.
Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Запаскіна Максима Романовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути з Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя-доповідач: В.В. Соколова
Судді: Н.В. Поліщук
Повний текст (додаткової) постанови складений 25 січня 2022 року.