Провадження № 2/761/4769/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.,

при секретарі: Яницькій О.Л.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача 2: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

В липні 2021р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів: Територіальної громади м. Києві в особі Київської міської ради (далі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 2), ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 3), в якому просив суд:

- визнати за позивачем, в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_5 право власності на ј частку у квартирі АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_5 . Після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема на вищезазначену частку квартири. До кола спадкоємців першої черги належить позивач та відповідачі 2, 3. Після смерті матері позивач фактично прийняв спадщину, оскільки зареєстрований за адресою проживання спадкодавця. На підставі ст. ст. 16, 316, 328, 392, 1268 ЦК України позивач просив суд позов задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11 січня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 проти позову заперечив, зазначивши, що жодним чином відповідачем 1 не були порушені право чи цивільний інтерес позивача, при цьому стороною до позову на обґрунтування заявлених вимог до відповідача 1 не надано жодного належного і допустимого доказу.

17 січня 2022р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1, в якій сторона позивача заявлені вимоги підтримала, зазначила, що доводи сторони відповідача 1 є безпідставні та необґрунтовані, при цьому при подані зазначеної процесуальної заяви по суті, на думку сторони позивача, відповідачем 1 були порушені норми процесуального закону щодо строків її подання та відзив на позов підписаний не уповноваженою особою.

В судовому засіданні позивач, його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просили суд позов задовольнити.

Відповідачі 1, 3, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, свої представників до суду не направили, поважності причиннеявки не повідомили.

Відповідач 2, в судовому засіданні позов визнав.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, відповідача 2, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України )

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що він є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 (його матері).

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 7).

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 16 травня 1996р. співвласниками квартири АДРЕСА_1 , є позивач, відповідачі 2, 3 та ОСОБА_5 (а.с. 5, 6).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності із положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1270 цього Кодексу передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України).

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача, не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що позивач, відповідачі 2, 3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

Крім того, як вставнолено судом, зазначеними сторонами не подавались заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України).

Положеннями ст. ст. 1296, 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про те, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 січня 2022р.

Суддя: