Справа № 226/3710/21
Провадження №2/226/116/2022
РІШЕННЯ

іменем України

11.01.2022 місто Мирноград

Димитровський міській суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Козлової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначив, що з 05.09.2019 по 02.08.2021 він перебував із відповідачем у трудових правовідносинах, був звільнений за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні 02.08.2021 відповідач з ним не розрахувався, наявність заборгованості підтверджена відповідною довідкою. 09.08.2021 на адресу відповідача ним було направлено вимогу про виплату заробітної плати, яка була отримана відповідачем 14.08.2021. На вказану вимогу ним від підприємства отримано довідку про розмір заборгованості, в якій зазначено про заборгованість буде погашено при надходженні коштів. Повний розрахунок з позивачем проведено лише 19.11.2021. У зв`язку із цим просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 65797,48 грн за період з 15.08.2021 по 19.11.2021.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

До суду позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля» також до суду не прибув, відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ЦПК України.

У наданому відповідачем відзиві зазначено, що позовні вимоги підприємством не визнаються. Позивач був звільнений 02.08.2021, у цей день йому була видана трудова книжка під особистий підпис. В день звільнення він не працював, письмова заява про здійснення з ним розрахунку отримана підприємством 16.08.2021. Повний розрахунок з ОСОБА_1 проведено 19.11.2021. Період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід рахувати з наступного дня отримання відповідачем вимоги про виплату заробітної плати, а саме з 17.08.2021. Відповідач посилається на наявність складної фінансово-економічної ситуації на підприємстві, введення на території України карантину, що впливає на стабільність роботи і фінансовий стан. Зауважує, що сума, заявлена позивачем до стягнення, непропорційна і неспівмірна орієнтовному розміру майнових втрат позивача у призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Просить відмовити у задоволенні позову за період з 15 по 16.08.2021, застосувати до позовних вимог принцип пропорційності та співмірності із фактичною сумою виплаченого боргу, суму стягнення визначити з відрахуванням податків та всіх обов`язкових платежів.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

13.12.2021 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у справі, відповідачу запропоновано подати судові відзив на позовну заяву. Призначено розгляд справи на 11.01.2022.

24.12.2021 судом отримано відзив Державного підприємства «Селидіввугілля» на позовну заяву із додатками.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 наказом №149к від 05.09.2019 був прийнятий на роботу у ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» підземним гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 02.08.2021 наказом №126к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору - несвоєчасна виплата заробітної плати (а.с.5-12).

У день звільнення 02.08.2021 ОСОБА_1 не працював, що підтверджено табелем обліку використання робочого часу по дільниці №7 ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» (а.с.31-32).

Розмір середньоденного заробітку позивача, як вбачається з довідки підприємства №359/09 від 16.09.2021 складає 967,61 грн. На час його звільнення було нараховане: компенсація за невикористану відпустку при звільненні 33387,12 грн, вихідна допомога у зв`язку із невиплатою заробітної плати 60959,43 грн, компенсація за затримку виплати заробітної плати 21,15 грн, л/листи за рахунок підприємства 985,55 грн та 985,55 грн. Станом на 16.09.2021 заборгованість складала 90161,28 грн (а.с.18). Станом на 19.11.2021 заборгованість підприємства перед позивачем відсутня (а.с.30).

Згідно з випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк» платежі із позначкою «Зарплата, Шахта 1-3 Новогродівська ВП ДП Селидіввугілля» після звільнення отримувалися позивачем 19 разів у період з 06.08.2021 по 19.11.2021 на різні суми, повне погашення заборгованості відбулося 19.11.2021 платежем на суму 8286,01 грн (а.с.19-20).

Заява ОСОБА_1 щодо виплати йому заробітної плати та надання довідки про розмір його середньої заробітної плати була направлена ним на адресу підприємства 09.08.2021; відправлення вручене адресатові 14.08.2021 згідно з трекингом поштових відправлень АТ «Укрпошта» (а.с.14-17). Заява зареєстрована відповідачем як вхідна кореспонденція 16.08.2021 (а.с.33-34).

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду, у спосіб, визначений законами.

Конституція України статтею 43 гарантує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За положеннями статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Як зазначалося вище, у день звільнення позивач не працював, тому звернувся із заявою до роботодавця про проведення розрахунку, яка була отримана ДП «Селидіввугілля» 14.08.2021. Твердження відповідача про отримання заяви ОСОБА_1 16.08.2021 спростовуються відомостями трекингу поштових відправлень АТ «Укрпошта», де вказане про вручення відправлення адресатові саме 14.08.2021. Здійснення реєстрації вхідної кореспонденції відповідальною особою підприємства лише 16.08.2021 у відповідному журналі не змінює визначення дати пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Закон чітко покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать, і у разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання, на що звертає увагу суд, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Розмір середньоденного заробітку позивача за відомостями, наданими відповідачем, становить 967,61 грн. Оскільки вимога про розрахунок фактично одержана відповідачем 14.08.2021, а повний розрахунок із ОСОБА_1 здійснено 19.11.2021, період для обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 15.08.2021 по 19.11.2021 включно і складає 68 робочих днів.

Посилання відповідача у наданому відзиві на те, що підприємство перебуває у складному фінансово-економічному стані, не впливає на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову, оскільки не ґрунтуються на законі. Згідно з висновком, наведеним у постанові Верховного суду України від 03.07.2013 у справі №6-64ц13, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Що стосується тверджень про непропорційність і неспівмірність заявленої до стягнення суми із сумою фактично виплаченого боргу, також наведених у відзиві, суд зауважує, що більша частина заборгованості (за довідкою відповідача (а.с.30) це становить 75627,65 грн) була сплачена відповідачем позивачеві частинами у період з 29.10.2021 по 19.11.2021, тобто більше ніж через два місяці після звільнення, і ця сума є більшою, ніж заявлена до стягнення сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Отже, підстав для висновку про непропорційність і неспівмірність позовних вимог судом не вбачається.

Отже, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 65797,48 грн із розрахунку: 967,61 грн х 68 робочих днів за період з 15.08.2021 по 19.11.2021.

Відповідаючи на вимогу відповідача про визначення суми стягнення з відрахуванням податків та всіх обов`язкових платежів, суд зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівникові на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

За приписами ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням судом вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн, сплачений ОСОБА_1 при пред`явленні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,4,5,10-13,141,259,263,265,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державного підприємства «Селидіввугілля» (85401, Донецька область, місто Селидове, вул. Карла Маркса, 41, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 65797 (шістдесят п`ять тисяч сімсот дев`яності сім) грн 48 коп. за період затримки з 15.08.2021 по 19.11.2021 включно.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області або безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 12.01.2022.

Суддя: В.С. Салькова