ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м.Суми

Справа №574/477/17

Номер провадження 22-ц/816/23/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Буринь Інвест»,

відповідачі - ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Едельвейс-2007»

третя особа - відділ з питань державної реєстрації Конотопської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» на рішення Буринського районного суду Сумської області від 07 липня 2021 року в складі судді Куцана В.М., постановленого в м. Буринь, повний текст судового рішення виготовлено 09 липня 2021 року,

в с т а н о в и в:

В квітні 2017 року ТОВ Агропромислова компанія «Буринь Інвест» звернулося до відповідачів з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 10.06.2016 року між ОСОБА_1 та ФГ «Едельвейс-2007».

Свої вимоги мотивує тим, що 06.05.2012 року позивач уклав договір оренди спірної земельної ділянки площею 2,5741 га на п`ять років із ОСОБА_1 .. У зв`язку із змінами у законодавстві та присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру :08:003:0191, 01.10.2015 року між ними був укладений новий договір оренди земельної ділянки, яким строк оренди було збільшено до 15 років. 01.01.2016 року товариство уклало з відповідачкою додаткову угоду до договору оренди вказаної земельної ділянки, якою строк дії договору продовжено на 7 років та збільшено розмір орендної плати. Державна реєстрація вказаної угоди проведена не була. На початку 2017 року позивачу стало відомо, що під час дії попереднього договору оренди землі, 10.06.2016 року ОСОБА_1 уклала оспорюваний договір оренди земельної ділянки з ФГ «Едельвейс-2007» строком на 49 років та проведено його державну реєстрацію.

ФГ «Едельвейс-2007» звернулося до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» та ОСОБА_1 , в якому вказало, що ОСОБА_1 не мала волевиявлення на укладення договорів оренди землі з ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» від 06.05.2012 року та 01.10.2015 року оскільки не підписувала їх. Просило визнати вказані договори оренди землі недійсними.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 07 липня 2021 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову фермерського господарства «Едельвейс-2007» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не підписувала договорів оренди землі від 05.06.2012 року та від 01.10.2015 року, які були укладені від її імені з ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» і не уповноважувала на вчинення таких дій іншу особу, що свідчить про порушення форми договору та відсутності волевиявлення з боку власника цієї земельної ділянки. За таких обставин вказані договори є неукладеними. Доводи представника ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест», що ОСОБА_1 отримувала орендну плату за землю, чим фактично визнала укладення договорів оренди між ними, суд вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що спірні договори орендодавцем були підписані. При цьому, користування суб`єктом господарської діяльності земельною ділянкою й відповідне отримання прибутку з цієї земельної ділянки, є підставою для сплати власнику земельної ділянки плати за користування цією землею.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмову у задоволенні їх позову і ухвалити нове рішення в цій частині про визнання недійсним договору оренди землі від 10.06.2016 року, зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.06.2016 року за номером 15194707.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що на момент укладання договору оренди між ОСОБА_1 та ФГ «Едельвейс- 2007» у 2016 році був дійсним та ніким не оскаржувався договір від 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та TOB «АК «Буринь Інвест». На момент укладання договору оренди з ФГ «Едельвейс-2007» і ОСОБА_1 було достеменно відомо про право користування TOB «АК «Буринь Інвест» земельною ділянкою та відомо, що дане товариство у своїх діях зв`язане саме умовами укладеними договорами оренди землі з ОСОБА_1 та не ставить під сумнів їх дійсність, покладаючись на порядність та добросовісність останньої. ТОВ «АК «Буринь Інвест» не мало підстав ставити під сумнів дійсність укладеного договору та сподівалося на добросовісну поведінку ОСОБА_1 при виконанні умов договору, яка б не суперечила умовам цього договору та законодавству. Питання про недійсність договору оренди землі, укладеного з ТОВ «АК «Буринь Інвест» постало тільки у 2017 році. Слід зауважити, що позов про недійсність цього договору подала не ОСОБА_1 , яка б дійсно могла стверджувати про його недійсність з підстав непідписання, а ФГ «Едельвейс-2007». Крім того, позивач не погоджується з висновком суду, що сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що спірні договори підписані ОСОБА_1 та про те, що підставою для сплати орендної плати є користування суб`єктом господарської діяльності земельною ділянкою й відповідне отримання прибутку з цієї земельної ділянки. Також, судом не взято до уваги тієї обставини, що ОСОБА_1 підписала додаткову угоду від 01 січня 2016 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2015 року.

У запереченнях представник ФГ «Едельвейс-2007» вказує, що факти укладення договорів оренди спростовуються висновками експертизи. Крім того, право постійного користування та право оренди землі виникають з моменту державної реєстрації.

Від відповідачів за первісним позовом відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Від третьої особи пояснення з приводу апеляційної скарги до суду не надходили.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскільки земельна ділянка, що належить відповідачці знаходиться по середині поля, що створює незручності в користуванні цією ділянкою.

Представник відповідача вважає рішення законним та обґрунтованим, просив рішення залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_1 та третя особа в судове засідання не з`явилися, але про час та місце його проведення повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,5741 га з кадастровим номером :08:003:0191, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території колишньої Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області ( в теперішній час територія Буринської ОТГ), що вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №111054 від 08.09.2004 року, свідоцтвом про одруження, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12,13,19,20,90).

Дослідженні судовим експертом договір оренди землі від 06.05.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» про укладення договору оренди землі, за умовами якого спірна земельна ділянка передана в строкове платне користування, на п`ять років, вказану земельну ділянку. Після закінчення договору орендар має переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, був зареєстрований у відділі Держкомзему у Буринському районі 02.11.2012 року за №02128 (а.с.83,84).

Крім того, надано акт визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання передачі земельної ділянки (а.с.85,86) від 06.05.2012 року, щодо передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_1 ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» зазначену земельну ділянку. Також надано договір оренди землі від 01.10.2015 року між ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» та ОСОБА_1 щодо передачі вищевказаної земельної ділянки в оренду строком на 15 років, державна реєстрація якого проведена не була (а.с.92,93).

01.01.2016 року між цими ж сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.10.2015 року, за умовами якої строк дії договору продовжено на сім років до 01.10.2037 року. Державна реєстрація додаткової угоди також проведена не була.(а.с.94).

За висновками судово-почеркознавчої експертизи № 2307/2308 від 28.02.2018 року, підпис від імені ОСОБА_1 в графі «орендодавець» у примірнику оригіналу договору оренди землі б/н від 06.05.2012 року та у примірнику оригіналу договору оренди землі від 01.102015 року, на примірнику оригіналу акту визначення меж земельної ділянки в натурі від 06.05.2012 року і акту приймання-передачі земельної ділянки від 06.05.2012 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Сторонами визнається та підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.19,20), що 10.06.2016 року між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Едельвейс-2007» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,5741 га з кадастровим номером :08:003:0191, строк дії договору 49 років. Державна реєстрація договору проведена 24.06.2016 року.

Відповідно з доводами представника ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест», ОСОБА_1 , в порушення умов раніше укладеного договору із ними та положень ст.ст.525,626,792 ЦК України, ст.ст.24,25 Закону України «Про оренду землі», було укладено договір оренди з ФГ «Едельвейс-2007», хоча таке право першочергово мало ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест», оскільки дію попереднього договору припинено не було.

Оскільки в моменту підписання договорів оренди землі 2012 та 2015 років, а також при підписанні акту визначення меж земельної ділянки та акту приймання-передачі судом першої інстанції не було встановлено проявлення у встановленому порядку волевиявлення ОСОБА_1 , оскільки підпис від її імені вчинено іншою особою, місцевий суд вірно зробив висновок, що ці договори оренди не укладені, а тому у сторін не виникло цивільних прав та обов`язків для сторін договору викладених в умовах.

Не спростування в судовому засіданні того факту що підпис проставлений від імені ОСОБА_1 на додатковій угоді від 01.01.2016 року до договору оренди землі від 01.10.2015 року не може мати для сторін правових наслідків щодо виникнення у позивача на законних підставах право користування спірною земельною ділянкою на умовах оренди, оскільки цей документ не є самостійним договором оренди, бо не відображає узгодження сторонами усіх істотних умов оренди землі визначених законом.

За нормами статей 12-14 ЦК України при здійсненні цивільних прав Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину викладені у частинах 1-4 ст. 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 2 ст. 207 цього Кодексу визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України (в редакції чинній момент виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1,2 статті 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною другою ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Істотні умовами договору оренди землі викладені у ст. 15 цього Закону це об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» дано поняття договору оренди землі, який являє собою договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно положень статей 14, 18, 20 цього Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ст. 126 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 4 ст. 125 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Як свідчать матеріали справи обидва договори оренди землі, якими передбачені істотні умови договору оренди землі ОСОБА_1 не підписані. Крім того, договір від 01.10.2015 року та додаткова угода до цього договору від 01.01.2016р. не пройшли державної реєстрації, як цього вимагає закон.

За правилами частини 1 статті 215 цього кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Як встановлено ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як наведено вище, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 28.02.2018 року підпис від імені ОСОБА_1 на вказаних документах виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою(а.с.111-134).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_1 не підписувала договорів оренди землі від 05.06.2012 року та від 01.10.2015 року і додаткову угоду до цього договору, які були укладені від її імені з ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» і не уповноважувала на вчинення таких дій іншу особу, що свідчить про відсутність виникнення договірних відносин між сторонами через неукладеність сторонами договору оренди землі у визначеному законом порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висловленої в постанові від 16.06.2020 року по справі № 145/2047/16-ц, яка є обов`язковою для врахування судом в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Доводи представника ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест», викладені ним в апеляційній скарзі стосовно недобросовісної поведінки ОСОБА_1 , яка особисто отримувала орендну плату за 2012-2015 року в касі товариства, достовірно була обізнана про те, що належною їй земельною ділянкою користується саме товариство, що свідчить про її намір передати земельну ділянку в оренду саме товариству, а недоведеність її підпису на договорах за 2012 та 2015 роки пов`язаних із зміною нею свого підпису через зміну прізвища, колегія суддів відхиляє за таких обставин.

Товариство у апеляційній скарзі в обґрунтування правового визначення недобросовісною поведінки орендаря посилається на постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 390/34/17 у постанові від 10.04.019 року.

Проте, слід зауважити, що за обставинами справи № 390/34/17 власником землі договір про передачу її оренду був підписаний, проте, державна реєстрація договору відбулася після смерті орендодавця, тобто як стверджував позивач правоздатність орендодавця припинилася, а тому договір є нікчемним, не може створювати юридичні наслідки та є підстави для вилучення земельної ділянки.

Однак у справі № 390/34/17 позивач, як спадкоємець, уклав додаткову угоду до укладеного договору оренди землі від 19.11.2007 року № 61, згідно з якою, зокрема, збільшено розмір орендної плати.

Отже за життя і власник землі та його спадкоємець підписали і визнали усі умови договору оренди землі і позовна вимога щодо витребування земельної ділянки у орендаря була обґрунтована нікчемністю договору через те, що договір пройшов державної реєстрацію вже після смерті власника землі.

Щодо даної справи, колегія суддів зауважує, що здійснюючи свої цивільні права, товариство, як суб`єкт таких правовідносин і достатньої обізнаний у сфері застосування матеріального права, а саме, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. А тому, повинен був дбати про дотримання закону при укладенні запропонованого ним договору оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Та обставини, що товариство користувалося земельної ділянкою ОСОБА_1 сплачувала за це орендну плату, яку власник землі особисто отримував в касі товариства, а потім шляхом зарахування на її банківський рахунок, не може бути визнано як обставини, за яких закон передбачає виникнення договірних відносин щодо оренди землі і як наслідок, як вважає позивач порушення його права, як орендаря, у зв`язку із укладенням ОСОБА_1 договору оренди землі 10.01.2016р. з ФГ «ЕДЕЛЬВЕЙС-2007», за захистом якого позивач звернувся до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ТОВ «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Буринь Інвест» залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 07 липня 2021 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2022 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина