Справа № 344/2779/20
Провадження № 22-ц/4808/132/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.

з участю секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2021 року, в складі судді Пастернак І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання частки у майні особистою приватною власністю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання частки у майні особистою приватною власністю та поділ майна подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 18.02.1997 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.11.2018 року між ними розірвано.

За час шлюбу ОСОБА_2 уклала в інтересах сім`ї Договір №04/81/13 від 21.05.2014 року про цільовий внесок у діяльність кооперативу, відповідно до якого «Житловий кооператив «Європейський» замовив будівництво за рахунок внесення цільових внесків члена кооперативу (коштів в сумі 387 660 гривень) з метою задоволення потреб в отриманні житла у власність.

26.05.2014 року позивач продав квартиру, яка належала йому на праві особистої приватної власності та в той же день кошти, вилучені від продажу квартири у сумі 231 902 гривні, а також спільні кошти подружжя у сумі 38 098 гривень, ними внесено на рахунок ОК «ЖК Європейський» в рахунок цільового внеску за квартиру, на підтвердження чого отримано квитанцію №457 на суму 270 000 гривень на ім`я ОСОБА_2 упродовж 2014-2015 років за рахунок спільних коштів ними сплачено цільових внесків за квартиру на суму 117 660 грн.

15.11.2018 року відповідачка підписала Додаткову угоду до Договору про цільовий внесок у діяльність Кооперативу №04/81/ 13 від 21.05.2014 року відповідно до якої цільовий внесок за квартиру збільшився на 36 765 гривень за рахунок різниці між проектною та фактичною площею квартири. Пунтком 2 вказаної угоди сторони підтвердили факт отримання повної доплати вартості додаткової площі квартири. 26.12.2018 року, відповідно до Акту прийому-передачі №208 на виконання Договору про цільовий внесок у діяльність Кооперативу №04/81/13 від 21.05.2014 року ОСОБА_2 передано квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03.01.2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вищевказану квартиру.

Квартира АДРЕСА_2 була його особистою власністю і кошти, отримані внаслідок її продажу в сумі 231 902 грн, отримані готівкою у банку та оплачені готівкою 26.05.2014 року є його особистими коштами внесеними у вартість спірної квартири. А тому, має право на визнання частки у спірній квартирі відповідно до розміру внеску особистими коштами, особистою приватною власністю. Решта квартири є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу у рівних частках.

Оскільки, позивач вніс особисті кошти у вартість квартири у сумі 231 902 грн, решта вартості квартири у сумі 192 523 грн була внесена за рахунок спільних коштів подружжя, вартість квартири АДРЕСА_3 становить 424 425 грн, відповідно до висновку №56/з оціночно-будівельного дослідження від 13.02.2020 року, частка внесених коштів у вартість спірної квартири ОСОБА_1 становить 328 163,5 грн, що припадає на площу 62,25 м.кв. та становить 77,32 % ( 77/100) квартири, а частка внесених коштів у вартість спірної квартири ОСОБА_2 становить 96 261,5 гривень, що припадає на площу 18,25 м.кв. та становить 22,68 % ( 23/ 100) квартири. Просив позов задоволити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання частки у квартирі АДРЕСА_3 відповідно до розміру внеску у сумі 231 902 грн особистою власністю; поділ та визнання права власності за ОСОБА_1 на 77/100 квартири АДРЕСА_3 , що припадає на площу 62,24 м.кв., за ОСОБА_2 визнати право власності на 23/100 квартири АДРЕСА_3 , що припадає на площу 18,26 м.кв.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду таким, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Зазначає, що при вирішенні спору суд не взяв до уваги те, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Вважає, що досліджені судом докази доводять факт сплати пайових внесків за спірну квартиру в повному обсязі за час шлюбу особистими коштами позивача на суму 231902 грн, що були отримані за рахунок продажу його особистого майна та спільними коштами подружжя на суму 192 523 грн, про що свідчать матеріали справи. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачкою не надано. Тому суд зробив помилкові висновки та неправильно застосував норми матеріального права.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечуючи доводи апеляційної скарги зазначила, що ні в договорі ні в платіжних документах не зазначено, що грошові кошти від продажу приватизованої квартири являються тими особистими коштами позивача, які внесені ОСОБА_2 згідно квитанції до прибуткового касового ордера на рахунок ОК «ЖК Європейський» в розмірі 270 000 грн, а тому вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ квартири саме в таких частках які зазначені в позові.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів того, що більша частина спірної квартири, була придбана у шлюбі за його особисті кошти, та взяв до уваги те, що оплата за спірну квартиру, яка була придбана у шлюбі відповідачкою в інтересах сім`ї, вносилась, саме, відповідачкою за договором цільового внеску, а тому, суд не вбачав підстав щодо поділу спірної квартири між сторонами, саме, в таких частках, які зазначені в позові.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до голови правління ОК «ЖК «Європейський» з метою прийняття її до складу асоційованих членів кооперативу для здійснення будівництва житла за рахунок її цільових (грошових, майнових) внесків як асоційованого члена кооперативу (а.с.12).

21 травня 2014 року між ОК «ЖК «Європейський» в особі Голови Правління Сіщука Н.В., та асоційований член кооперативу ОСОБА_2 уклали Договір № 04/81/13 про цільовий внесок у діяльність кооперативу. Згідно п.1.2 договору цільовим внеском замовника являються грошові кошти в розмірі 387 660 грн.

За замовником, згідно п.1.6. договору закріплюється об`єкт: будівельна адреса: вул. Потічна Бугая-Симоненка, с. Вовчинці Івано-Франківської міської ради квартира, номер під`їзду 5, орієнтовна загальна проектна площа 73,84 м.кв., поверх 5, кількість кімнат 3 (а.с.6-10).

Встановлено, що 26 травня 2014 року ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу відчужив належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . Продаж квартири вчинено за 231902 грн які покупець сплатив продавцю повністю до підписання договору згідно платіжного доручення.

В цей же день ОСОБА_1 згідно заяви про видачу готівки отримав вказані кошти в сумі 231902 грн в банку ПАТ «УПБ».

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №457 від 26.05.2014 року ОК «ЖК «Європейський» прийняв від ОСОБА_2 270 тисяч грн. оплати за житлове приміщення(квартиру) (а.с.19).

Встановлено також, що відповідно до квитанцій АТ Укрсиббанк, ОСОБА_2 внесла на рахунок ОК ЖК Європейський, в рахунок оплата цільового внеску за договором №04/81/13 від 21.05.2014,: наступні платежі: 17000 грн (квитанція № 7794) від 22.08.2014 року (а.с.21), 20 000 грн (квитанція № 06 від 25.12.2014 року ( а.с.22), 61 000 грн (квитанція № 9/90 від 25.02.2015 року (а.с.21), 10 000 грн (квитанція №4322 від 26.02.2015 року (а.с.22), 9 660 грн (квитанція № 8322 від 12.03.2015 року (а.с.20).

15 листопада 2018 року між ОК «ЖК «Європейський» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до Договору про цільовий внесок у діяльність Кооперативу «04/81/13 від 21.05.2014 року, відповідно до замовник доплачує виконавцю вартість різниці між проектною та фактичною площею Об`єкту (квартира АДРЕСА_1 ) -6,66 м.кв. в розмірі 36 765 грн. Підписанням даної угоди Виконавець підтверджує факт отримання ним від Замовника повної доплати вартості різниці між проектною та фактичною площами та відповідно сторони угоди не мають жодних фінансових претензій один до одного (а.с.13).

16 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано, малолітню доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з матір`ю (а.с.15).

Відповідно до Акту прийому передачі №208 від 26.12.2018 року складеного ОК «ЖК «Європейський» та ОСОБА_2 , на виконання умов договору ОСОБА_2 прийняла квартиру АДРЕСА_3 розташованої на 5 поверсі, в 5 під`їзді, заг. площею 80,5 м.кв.(а.с.14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державногореєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 03 січня за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 17).

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними, згідно ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.4 сч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Частиною 7 ст. 57 СК України передбачено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у вартість квартири АДРЕСА_3 , придбаної у шлюбі, він вніс особисті кошти у сумі 231902 грн, виручені ним від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 , решта вартості квартири у сумі 192 523 грн внесені за рахунок спільних коштів подружжя.

Судом встановлено, та не заперечується стороною відповідачки про те, що квартира АДРЕСА_2 належала позивачу на праві власності, оскільки він проживав у ній до одруження, використав своє право на приватизацію та 09.12.1997 року отримав Свідоцтво про право власності на житло.

Таким чином, кошти виручені від продажу вказаної квартири є особистими коштами позивача.

Зібраними доказами в справі встановлено, що 26 травня 2014 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу відчужив належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 за 231902 грн які покупець сплатив йому згідно платіжного доручення повністю до підписання договору та в цей же день ОСОБА_1 згідно заяви про видачу готівки отримав вказані кошти в сумі 231902 грн в банку ПАТ «УПБ».

Крім того, 26 травня 2014 року згідно квитанції до прибуткового касового ордера №457 ОСОБА_2 внесла ОК «ЖК «Європейський» 270 000 грн оплати за житлове приміщення(квартиру) на виконання умов Договору про цільовий внесок у діяльність Кооперативу від 24.05.2014 року, пунктом 2.3.1. якого передбачено внесення замовником частини цільового внеску у розмірі 280 000 грн до 26.05.2014 року.

Колегія суддів вважає, що надані докази є належними, допустимими і достовірними та підтверджують обставини того, що позивач вніс особисті кошти у сумі 231 902 грн у придбання спірної квартири.

Заперечення відповідачки про те, що позивач не представив доказів що саме кошти від продажу приватизованої квартири були внесені нею ОК «ЖК «Європейський» як оплату за житлове приміщення (квартиру) є необґрунтованими, оскільки сама відповідачка не подала будь-яких доказів походження коштів у сумі 270 000 грн які були внесені нею за придбання квартири.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17 наведено наступний правовий висновок, відповідно до якого, встановлюючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Оскільки встановлено, що вартість квартири АДРЕСА_3 , придбаної сторонами в шлюбі становить 424425 грн, частка внесених коштів ОСОБА_1 особисто 231 902 грн, решта вартості квартири у сумі 192523 грн внесена за рахунок спільних коштів подружжя, то таким чином, частка внесених коштів позивачем у вартість спірної квартири становить 328163,5 грн, що становить 77/100 квартири, а частка внесених коштів у вартість квартири ОСОБА_2 становить 96261,05 грн, що становить 23/100 часток квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною першою статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зібраним доказам по справі та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову, визнавши в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 77/100 та за ОСОБА_2 право власності на 23/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 80,5 кв.м.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

У порядку поділу майна подружжя визнати: за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючим за адресою АДРЕСА_4 ) право власності на 77/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 80,5 кв.м.; за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючою за адресою АДРЕСА_5 ) право власності на 23/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 80,5 кв.м.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин