Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4051/19 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 68 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/4051/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи : Овруцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області та ОСОБА_4 , про встановлення батьківства, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 24 січня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 . Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 30 листопада 2001 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вона повернула своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ». Через два місця після розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у неї народилася дитина ОСОБА_1 , біологічним батьком є ОСОБА_5 . У актовому записі про народження прізвище доньки було зазначене « ОСОБА_6 » , а інформація про батька була записана з її слів: зазначено ім`я та по батькові її колишнього чоловіка.

ОСОБА_4 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями його майна є донька ОСОБА_3 та племінник ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_5 визнавав своє батьківство щодо доньки ОСОБА_8 , хоча й не оформив це документально. З часу народження дитини він відвідував її, надавав матеріальну допомогу на її утримання, дарував подарунки на свята.

ОСОБА_4 також зазначає, що на даний час виникла потреба у оформленні на ім`я доньки пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а також оформленні її спадкових прав після смерті батька.

Враховуючи вищезазначене, просила встановити факт батьківства ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме те, що він є батьком дитини.

Також просила внести зміни до актового запису про народження дитини, зазначивши, відомості про батька ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Підруддя Овруцького району Житомирської області.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 та своєю ухвалою від 18 червня 2020 року суд прийняв до розгляду позовну заяву третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення батьківства.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що на час пред`явлення її матір`ю позову у даній справі вона була неповнолітня, однак після досягнення 18 років виявила бажання скористатися наданим їй правом та самостійно звернулася до суду з позовом про встановлення батьківства.

На обгрунтування позову зазначає, що ОСОБА_5 визнавав її як доньку, приїжджав до неї, дарував подарунки, відвідував її, вони спілкувалися до часу його смерті.

Оскільки вона має намір оформити свої спадкові права після смерті батька, змушена звернутися до суду з даним позовом.

Таким чином, ОСОБА_1 просила встановити факт батьківства ОСОБА_5 по відношенню до неї, а саме те, що він є її батьком та внести зміни до актового запису про її народження, зазначивши відомості про батька ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Підруддя Овруцького району Житомирської області.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Встановлений факт батьківства, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внесено зміни до актового запису №35 від 16 квітня 2002 року, вчиненого органом державної реєстрації актів цивільного стану про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши відомості про батька ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Підруддя Овруцького району Житомирської області, та виключивши відомості про ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що дана справа розглянута неповноважним складом суду, оскільки після винесення ухвали про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_4 суд не мав права вчиняти жодну процесуальну дію, у тому числі й виносити ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 . Внаслідок цього її позовна заява була прийнята поза межами автоматизованого розподілу справ. Окрім того, суд постановив ухвалу про прийняття до розгляду вимог іншого позивача, а не вступ у справу третьої особи.

Також звертає увагу на ту обставину, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідала вимогам статті 175 ЦПК України, проте суд не залишив її без руху.

Порушення порядку автоматизованого розподілу справи призвело до ухвалення рішення неповноважним складом суду.

Оскільки суд закрив провадження у справі та не виконав свою ж ухвалу, розглянувши в закритому провадженні нову судову справу за позовом іншої особи ОСОБА_1 , провадження у справі слід закрити.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2 просив скасувати рішення та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що на відміну від положень СК України, КпШС України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, не передбачав можливості встановлення батьківства особи, яка померла. Зміст статті 53 цього Кодексу свідчить про те, що у спорах про встановлення батьківства обов`язковою є участь особи, батьківство якої позивач просить встановити в судовому порядку.

Також стверджує, що її батько за життя не визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис та фото не є достатніми доказами визнання батьківства та спільного проживання її батька з матір`ю позивачки, оскільки відображають лише епізодичне перебування осіб у певному місці та у певний час. Події, відображені на таких матеріалах, не мали тривалого характеру, отже не можуть підтверджувати обставини спільного проживання та спільного утримання її батьком ОСОБА_1 .

Всі без винятку свідки, повідомили про епізодичне спілкування її батька з ОСОБА_9 . Обставини, які б свідчили про утримання ним останньої, не були доведені.

Зазначає, що суд не врахував її пояснення, пояснення ОСОБА_2 , а також покази свідків, допитаних за їхніми клопотаннями, які свідчать про те, що її батько завжди мав сумніви стосовно того, що ОСОБА_8 є його донькою, та категорично відмовлявся за життя оформити своє батьківство стосовно неї.

Заслуговує на увагу й та обставина, що мати позивачки впродовж 2003-2019 років отримувала державну соціальну допомогу, яка призначається одиноким матерям, й лише після смерті ОСОБА_5 ініціювала судову справу з метою отримання іншої соціальної допомоги, що є явним зловживанням з її боку.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_3 просила скасувати рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала свою апеляційну скаргу та зазначила, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити апеляційні скарги. При цьому зазначив, що події, на які посилається позивачка, виникли до 1 січня 2004 року, відтак їх правова оцінка повинна здійснюватися згідно з нормами КпШС України. Аналіз статті 53 даного Кодексу вказує на те, що при поданні заяви про встановлення батьківства має бути живим особа, яку позивач вважає батьком дитини. Оскільки ОСОБА_5 помер, розгляд цієї справи судом не узгоджується з вимогами законодавства.

Суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_5 за життя ніколи не визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_9 , ще до її народження спільно не проживав з її матір`ю та у подальшому не брав участь у вихованні та утриманні цієї дитини. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки, зокрема, ОСОБА_10 .

Твердження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_9 є дочкою ОСОБА_5 , є лише її власною думкою, яка не підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, висновком відповідної судової експертизи.

Долучені до матеріалів справи відеозапис та фотографії лише вказують на епізодичні факти спільного перебування ОСОБА_5 разом із донькою ОСОБА_4 .

Та обставина, що ОСОБА_4 отримувала соціальну допомогу як одинока мати, спростовує факт батьківства ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_9 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу, вважаючи, що апеляційна скарга ОСОБА_3 також підлягає до задоволення.

При цьому, пояснив, що є племінником ОСОБА_5 , який за життя категорично заперечував своє батьківство стосовно ОСОБА_9 та вважав, що його єдиною біологічною донькою є ОСОБА_11 . Він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , проте більше року до народження ОСОБА_8 вони не проживали однією сім`єю. Після народження ОСОБА_9 він інколи бачився з нею, оскільки зберіг певні почуття до колишньої дружини, однак це не свідчить про визнання ним батьківства.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками вказані: ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області 16 квітня 2002 року складено актовий запис за №35. Відомості про батька були записані відповідно до чинної на той час статті 55 КпШС України: прізвище зазначене за прізвищем матері, а ім`я та по батькові записані за вказівкою матері.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 з 24 січня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 .

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 30 листопада 2001 року шлюб між ними розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями майна останнього є його дочка ОСОБА_3 та племінник ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_13 зазначила, що вважає своїм біологічним батьком ОСОБА_5 , який за життя визнавав своє батьківство стосовно неї.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірні правовідносини регулюються положеннями КпШС України.

Частинами 2 та 3 статті 53 КпШС України передбачено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна ( піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, при розгляді такої справи при встановленні судом батьківства враховуються ( але не виключно) обставини спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю дитини і батьком або спільне виховання чи утримання ними дитини, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьківства. Встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.

Підставою для встановлення батьківства є належні і достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Частина 3 статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

При вирішенні такого спору мають враховуватися усі докази в сукупності.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 повідомила, що є хрещеною матір`ю ОСОБА_15 . Вона ніколи не бачила ОСОБА_8 та ОСОБА_16 не розповідав й про те, що у нього є друга дитина. Знає те, що у ОСОБА_15 є лише одна донька ОСОБА_11 . Також повідомила, що, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_17 , він певний час проживав у своїх батьків.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою батьків ОСОБА_15 , та їй відомо зі слів його матері, що ОСОБА_16 мав сумніви щодо свого батьківства стосовно ОСОБА_8 . ОСОБА_16 допомагав ОСОБА_19 матеріально утримувати ОСОБА_8 , купував сукні, давав гроші. Також надавав допомогу, коли ОСОБА_8 стала дорослою.

Свідок ОСОБА_10 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_16 заперечував своє батьківство стосовно ОСОБА_8 , сумнівався у тому, що він є її біологічним батьком, хоча й надавав матеріальну допомогу своїй колишній дружині ОСОБА_19 на утримання дитини. Не бажав офіційно оформити своє батьківство, оскільки казав, що до нього дійшли чутки про те, що ОСОБА_8 не його донька. Це й стало причиною того, що він став зловживати алкогольними напоями. У шлюбі з ОСОБА_20 він прожив незначний проміжок часу, перед народженням ОСОБА_8 , більше року, він не проживав з ОСОБА_17 . Коли ОСОБА_20 поїхала проживати до своїх батьків, вона вже була вагітна. Після припинення шлюбних стосунків із ОСОБА_17 весь час проживав разом зі своїми батьками, у селі Підруддя. Також свідок повідомила, що ОСОБА_21 надавав матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_8 , на прохання ОСОБА_20 періодично сплачував кошти за послуги репетиторів, дарував гроші на день народження ОСОБА_8 , допомагав проводити ремонтні роботи у школі, де навчалася ОСОБА_8 , відвозив її до своїх батьків. Однак, коли ОСОБА_16 перебував на лікуванні, ОСОБА_22 та ОСОБА_8 не відвідували його, не надавали допомогу.

Свідок ОСОБА_23 , мати відповідача ОСОБА_2 , в судовому засіданні пояснила, що її чоловік та ОСОБА_16 були рідними братами й підтримували тісні дружні стосунки між собою. Коли ОСОБА_20 була на другому місяці вагітності, вони із ОСОБА_16 припинили шлюбні стосунки та не проживали однією сім`єю. ОСОБА_16 сумнівався у тому, що ОСОБА_8 його донька. Вважає, що ОСОБА_16 міг надавати допомогу на утримання ОСОБА_8 тому, що деякий час проживав з її матір`ю. ОСОБА_16 розповідав про те, що надає допомогу на утримання ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_24 , який є батьком ОСОБА_4 , пояснив, що ОСОБА_16 постійно приходив до ОСОБА_8 , відвідував школу, в якій вона навчалася, надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, брав участь у її вихованні. На час навчання ОСОБА_25 перебувала за місцем проживання ОСОБА_16 , він забирав її до себе та піклувався про дитину, сприймав її як свою доньку. Свідок вказує, що його внучка ОСОБА_8 народилася вже після того, як ОСОБА_20 припинила спільне проживання із ОСОБА_16 , через місяців 6. Причиною розірвання стосунків було те, що ОСОБА_16 періодично зловживав алкоголем. Зі слів вчителя йому стало відомо, що ОСОБА_16 купував фарбу для ремонту школи, в якій навчалася ОСОБА_8 .

Отже, аналіз показів свідків вказує на ту обставину, що за життя ОСОБА_21 визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_1 , оскільки надавав їй матеріальну допомогу, брав участь у її вихованні, приділяв їй увагу й та обставина, що, як пояснили свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , він повідомляв про те, що мав сумніви у своєму батьківстві стосовно позивачки, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Встановивши, що до зачаття ОСОБА_1 її мати ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , розірвання шлюбу відбулося під час вагітності матері позивачки, за два місяці до її народження, й за життя ОСОБА_21 визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_13 , що підтверджено, зокрема, показаннями свідків, фотокартками та відеозаписом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що КпШС України не передбачено можливості встановлювати батьківство стосовно особи, яка на час розгляду справи померла, є безпідставним.

Так, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть того, батьківство якого встановлюється, або оголошення його померлим.

Суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства ( материнства) у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком ( матір`ю) дитини і вирішує їх з врахуванням обставин, передбачених статтями 125, 130 СК України.

У свою чергу, встановлення такого факту можливо й на підставі положень статті 53 КпШС України, у разі, якщо вказана норма поширюється на спірні правовідносини.

Такий висновок здійснений з огляду на те, що відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС України.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини ( наприклад, відповідно до частини 2 статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив спір, вірно застосувавши вимоги матеріального права.

Колегія суддів також вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд порушив вимоги процесуального законодавства, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі.

Так, провадження у даній цивільній справі відкрито за позовом ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 12 травня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_1 , яка, бажаючи самостійно реалізувати право на судовий захист своїх прав, 1 червня 2020 року подала до суду позовну заяву. У зв`язку з даною обставиною її мати ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій просила закрити провадження у справі.

Ухвалами суду від 18 червня 2020 року заяву ОСОБА_4 задоволено, закрито провадження у справі за її позовом та прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 .

Та обставина, що ці питання були вирішені судом одночасно в одному судовому засіданні, не свідчить про наявність підстав для безумовного скасування рішення суду й не вказує на ту обставину, що справу розглянуто неповноважним складом суду, визначеним поза межами автоматизованого розподілу судових справ.

Таким чином, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 19 січня 2022 року.