Справа № 129/1438/20
Провадження у справі № 2/129/100/2022
У Х В А Л А

"11" січня 2022 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Дєдова С.М.,

розглянувши у відсутність сторін у судовому засіданні в приміщенні суду в місті Гайсині заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід головуючого у справі № 129/1438/20 судді Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдова Сергія Миколайовича за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми позики та трьох процентів річних, -

Установив:

06.07.2020 р. ухвалою Гайсинського районного суду відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі № 129/1438/20 та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в приміщенні суду. Станом на 10.01.2022 року підготовче провадження у справі не завершено, підготовче судове засідання у справі призначено на 04.02.2022 року о 12:20 год.

24.12.2021 р. ухвалою Гайсинського районного суду ухвалено відмовити у задоволенні заяви (клопотання) відповідача ОСОБА_1 про продовження йому строку на подачу відзиву на позовну заяву у цивільній справі № 129/1438/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми позики та трьох процентів річних.

04.01.2022 р. до суду поштовим відправленням надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про відвід головуючого у справі № 129/1438/20 судді Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдова С.М.

Заяву про відвід судді обґрунтовано тим, що 24.12.2021 у підготовчому судовому засіданні розглядалась заява ОСОБА_1 про продовження строку, встановленого судом, на подачу відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні від 24.12.2021 відповідач участі не приймав. З скороченого тексту ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2021 р. у справі № 129/1438/20 відповідачу ОСОБА_1 стало відомо, що суддя Дєдов С.М. за відсутності відповідача відмовив ОСОБА_1 у продовжені строку на подачу відзиву на позовну заяву у справі № 129/1438/20. Скорочений текст ухвали від 24.12.2021 р. отримано представником відповідача, адвокатом Ткаченко І.В. на електрону пошту 28.12.2021.

Відповідач переконаний, що рішенням про відмову у продовженні строку на подачу відзиву на позовну заяву, який включає у себе клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву, заяву про залишення позовної заяви без руху, клопотання про визнання явки позивача обов`язковою, клопотання про призначення судової експертизи, клопотання про витребування доказів, заяву про застосування позовної давності, письмове опитування позивача як свідка та докази на обґрунтування заперечень проти позовної заяви суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдов С.М. у порушення принципу змагальності сторін позбавив його єдиної можливості довести суду заперечення проти доводив позивача, що викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності подальшого розгляду справи № 129/1438/20 суддею Дєдовим С.М.

У зв`язку з тим, що суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдов С.М. необачно вдався до надмірного формалізму та, на думку відповідача, грубо порушив права відповідача, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження строку на подачу відзиву на позовну заяву від 19.10.2020 року у справі № 129/1438/20, позбавивши відповідача можливості гарантованого права на рівні з позивачем довести суду своє бачення обставин справи, надати докази на заперечення проти позову та інші супутні клопотання, то відповідач вважає наявними процесуальні підстави для заявлення відводу судді Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдову С.М., які пов`язані з виникненням у відповідача ОСОБА_1 сумніву у неупередженості та об`єктивності судді, що є неприпустимим з точки зору закону.

Тому на думку відповідача на підставі п.5) ч.1 ст.36 ЦПК України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993, п. п. 27, 28 і 30, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42), «Бангалорських принципів поведінки суддів» головуючий у справі суддя підлягає відводу, а заява про відвід подана із дотриманням строків та інших вимог для заяви про відвід, передбачених ст. 39 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Яремчук Г.Б. надіслала до суду заяву, в якій заперечила проти заявленого відповідачем ОСОБА_1 відводу головуючому у справі судді Дєдову С.М. через необґрунтованість, безпідставність заяви про відвід, а також з огляду на приписи ч.4 ст.36 ЦПК України, за якою незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Окрім того, в своїх запереченнях представник вказала, що сторона позивача вважає, що наведені в заяві мотиви відводу є безпідставними і не підтверджені жодними доказами, а поданням такої заяви ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування строків розгляду цивільної справи.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальним рішенням судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За цих обставин, постановлення головуючим суддею Дєдовим С.М. ухвали про відмову в задоволені заяви (клопотання) відповідача про продовження строку на подачу відзиву на позовну заяву від 19.10.2020 р. у цій справі не є підставою для відводу судді - за наявності підстав, відповідно до ч.2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Отже, процесуальні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя, що не зменшує для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнює їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Стосовно твердження заявника про дотримання ним умов та строків на подачу заяви про продовження строку на подачу відзиву та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу відзиву слід зазначити наступне.

Статтею 178 ЦПК України встановлено подання відзиву на позовну заяву. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.07.2020року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі №129/1438/20, та запропоновано відповідачу подати до 22.10.2020р. відзив на позов, тобто надано достатній строк, який складає 107 днів, для підготовки відзиву на позов.

Відповідач особисто отримав 31.07.2020 року ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатків до неї, що підтверджується його власноручним підписом на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення (арк. справи 18), та мав можливість з моменту їх отримання подати до суду 19.10.2020 окрім заяви про відкладення розгляду справи і заяву про причини, які завадили йому у встановлений судом строк вчасно підготувати та подати до суду відзив на позов.

Отже, строк на подачу відзиву минув 22.10.2020 р.

Лише 10.12.2020 р. відповідачем подано відзив із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву та копії документів про перебування на стаціонарному лікуванні з 20.10.2020р. по 23.10.2020р.

Згідно ч.2 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до виключно до закінчення цього строку.

В судові засідання, які були призначені 01.07.2021 р., 06.10.2021 р., 11.11.2021 р., 24.12.2021 р. відповідач не з`являвся, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки не повідомляв суд та будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Слід зазначити, що учасники судового процесу згідно зі ст. 43 ЦПК України, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже, дії відповідача свідчать про свідоме нехтування своїми процесуальними правами та обов`язками.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь- яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду, пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року в справі "Мироненко і Мартенко проти України", заява N 4785/02 та рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року в справі "Олександр Волков проти України", заява N 21722/11).

Наведені у заяві про відвід судді обставини не можуть слугувати підставами для відводу судді як такі, що викликають сумнів у його неупередженості.

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність відповідних вищезазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Посилання відповідача на наявність підстав, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, належним чином не вмотивовані, а лише посилається на непогодження із процесуальними діями судді.

Тому з цих підстав в своїй сукупності, представник позивача просила відмовити у задоволенні заяви про відвід судді.

Відповідно до ч.7 ст.40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

З огляду на приписи ч.7, ч.8 ст.40 ЦПК України, а також з урахуванням письмових заяв сторін у справі, де викладено їх позицію щодо відводу судді, з урахуванням періоду часу перереєстрації справ у суді, суд визнає за необхідне розглянути у порядку письмового провадження заяву про відвід судді 11.01.2022 року, у відсутність сторін.

Відповідно до п.5) ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки суддів», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

На думку ЄСПЛ, неупередженість може визначатися виходячи з суб`єктивноі? перевірки, а саме на підставі особистих переконань конкретного судді в конкретніи? справі, а також об`єктивноі? перевірки, при оцінці того, забезпечив суддя достатні гарантіі? для виключення правомірних сумнівів в цьому зв`язку.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч.3 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

З урахуванням позицій учасників цивільної справи, заяви про відвід та вимог закону, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відповідачем ОСОБА_1 відводу головуючому у справі № 129/1438/20 судді Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдову С.М., оскільки посилання відповідача на упередженість судді є необґрунтованими і не стверджуються жодними доказами, а незгода сторони з процесуальними рішеннями судді щодо відмови у задоволенні клопотання сторони відповідача згідно із ч.4 ст.36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

При вирішенні заяви про відвід суд не приймає та відхиляє твердження відповідача про наявність суб`єктивного критерію для відводу судді, - особистої упередженості судді відносно відповідача, оскільки доказів про таке суду не надано, у головуючого судді відсутня упередженість щодо відповідача, суддя не заінтересований у результаті розгляду справи, а також стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Відповідно до п.11) ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до п.5) ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду. Попри те, що остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції належить Суду, він не повинен підміняти оцінку, зроблену національними органами, будь-якою іншою оцінкою того, що має бути найкращою стратегією у цій сфері. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або у такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якої прагнуть досягти (див. там же; див. також серед багатьох інших джерел рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява № 40877/98, п. 54, ECHR 2003-I та повторення відповідних принципів у рішенні від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Також при вирішенні заяви про відвід суд не приймає та відхиляє твердження відповідача про наявність об`єктивного критерію для відводу судді, а саме того, що рішенням про відмову у продовженні строку на подачу відзиву на позовну заяву, який включає у себе клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву, заяву про залишення позовної заяви без руху, клопотання про визнання явки позивача обов`язковою, клопотання про призначення судової експертизи, клопотання про витребування доказів, заяву про застосування позовної давності, письмове опитування позивача як свідка та докази на обґрунтування заперечень проти позовної заяви суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдов С.М. у порушення принципу змагальності сторін позбавив його єдиної можливості довести суду заперечення проти доводив позивача, що викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності подальшого розгляду справи № 129/1438/20 суддею Дєдовим С.М.; суддя необачно вдався до надмірного формалізму та, на думку відповідача, грубо порушив права відповідача, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження строку на подачу відзиву на позовну заяву від 19.10.2020 року у справі № 129/1438/20, оскільки такі сумніви відповідача в неупередженості судді не є об`єктивно обґрунтованими, не стверджуються доказами, а натомість головуючий суддя, здійснюючи правосуддя, вживав визначених ЦПК України заходів для реалізації відповідачем гарантованого права на справедливий суд, а також зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігав зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Зокрема, після відкриття провадження у справі судом запропоновано відповідачу подати до 22.10.2020 р. відзив на позов, тобто надано достатній строк, який складає 107 днів, для підготовки відзиву на позов, в якому заявлено одну позовну вимогу майнового характеру; вказаний строк минув 22.10.2020 р.; у заяві (клопотанні) відповідача ОСОБА_1 від 19.10.2020 року про продовження йому строку на подачу відзиву на позовну заяву у цивільній справі № 129/1438/20 не зазначено жодним чином, який період часу додатково потребує відповідач ОСОБА_1 для підготовки відзиву, останнім не вказано у заяві також про обставини щодо неможливості підготувати та подати відзив упродовж з 06.07.2020 року по 19.10.2020 року, а також ним не вказано орієнтовний строк лікування як поважну причину вчасного складання відзиву; натомість відповідачем ОСОБА_1 подано до суду 10.12.2020 року відзив із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву, та копії документів про перебування на стаціонарному лікуванні лише з 20.10.2020 р. по 23.10.2020 р. (чотири дні); а відповідно до приписів ч.2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до виключно до закінчення цього строку, то з урахуванням викладеного у своїй сукупності суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви (клопотання) відповідача ОСОБА_1 від 19.10.2020 року про продовження йому строку на подачу відзиву на позовну заяву у цивільній справі № 129/1438/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми позики та трьох процентів річних, а тому у її задоволенні обґрунтовано відмовив.

Твердження відповідача про упередженість судді під час вирішення клопотання про продовження йому строку на подачу відзиву на позовну заяву у цивільній справі № 129/1438/20, та вирішення клопотання у його відсутність, судом не приймаються та відхиляються, оскільки відповідач та його представник в судові засідання, які були призначені 01.07.2021 р., 06.10.2021 р., 11.11.2021 р., 24.12.2021 р. не з`являлися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки не повідомляли суд та будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило, тобто судом надавалось неодноразово достатній час відповідачу для того, щоб належним чином обґрунтувати своє клопотання, прибути до суду і реалізувати своє право на справедливий суд, однак неодноразові неявки до суду сторони відповідача і вказана поведінка, фактично свідчать про зловживання своїми процесуальними правами, а право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним та може бути обмежено, зокрема у випадку зловживання своїми процесуальними правами в цій частині, а також відповідно до ч.3 ст. 127 ЦПК України заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - розглядається судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи, тому при вирішенні вказаного клопотання право на справедливий суд ОСОБА_1 не було порушено.

Твердження відповідача про упередженість судді, яке полягає у відмові у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву, заяви про залишення позовної заяви без руху, клопотання про визнання явки позивача обов`язковою, клопотання про призначення судової експертизи, клопотання про витребування доказів, заяву про застосування позовної давності, письмове опитування позивача як свідка та докази на обґрунтування заперечень проти позовної заяви суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдов С.М. у порушення принципу змагальності сторін позбавив його єдиної можливості довести суду заперечення проти доводив позивача, що викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності подальшого розгляду справи № 129/1438/20 суддею Дєдовим С.М., судом не приймаються та відхиляються, оскільки вказані заяви та клопотання судом на даній стадії процесу ще по суті не вирішувались та остаточні судові рішення з цього приводу не ухвалювались.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відповідачем ОСОБА_1 відводу головуючому у справі № 129/1438/20 судді Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдову С.М., заява про такий відвід надійшла до суду за більш як три робочі дні до наступного засідання, то на підставі ч.3 ст.40 ЦПК України заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому у справі судді необхідно передати для вирішення питання про відвід іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, і визначається у порядку, встановленому статтею 333 ЦПК України, а на час вирішення питання про відвід провадження у цивільній справі № 129/1438/20 зупинити.

Керуючись ст.ст.36, 39, 40, 41 ЦПК України,

Ухвалив:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід головуючого у справі № 129/1438/20 судді Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдова Сергія Миколайовича за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми позики та трьох процентів річних, - передати на підставі ч.3 ст.40 ЦПК України для розгляду іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає цивільну справу № 129/1438/20, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Провадження у цивільній справі № 129/1438/20 зупинити на час вирішення питання про відвід.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: