Провадження № 2/522/1328/22
УХВАЛА

19 січня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Бойко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування нерухомим майном, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування нерухомим майном.

Ухвалою суду від 08.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, та надано позивачеві строк на усунення недоліків.

Після виправляння недоліків, ухвалою суду від 25.11.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 19.01.2022 року.

Представником позивача адв. ОСОБА_3 19.01.2022 року подано до суду клопотання про приєднання доказів.

Також, 19.01.2022 року представником відповідача адв. ОСОБА_4 подано клопотання про закриття провадження у справі, з тих підстав, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується правовідносин, які виникли між сторонами стосовно договору оренди нерухомого майна від 18.06.2020 року, призначеного для ведення господарської діяльності. Обидві сторони договору (орендодавець та орендар) є фізичними особами-підприємцями. Також, у спірному договорі оренди від 18.06.2020 року сторона орендодавця ОСОБА_1 зазначає номер свідоцтва про реєстрацію ФОП НОМЕР_1 , договір стосується комерційного приміщення, в якому орендар буде займатись видом діяльності виставкова галерея (шоу-рум).

У підготовчому засіданні 19.01.2022 року представник відповідача Тищенко В.В. підтримала клопотання про закриття провадження у справі та просила його задовольнити. Представник позивача Голосов Ю.В. у підготовчому засіданні не погодився із клопотанням сторони відповідача, зазначив, що розгляд клопотання на цій стадії справи є передчасним та зазначив, що спір є цивільно-правовим (спірний договір є попереднім та укладений у рамках цивільного законодавства між фізичним особами).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Відповідно до наявних відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП з 18.08.2003 року. Відомостей про припинення його підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом до суду немає.

Видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах (основний); Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

ОСОБА_5 зареєстрований як ФОП з 25.08.2020 року з наступними видами діяльності: 7.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (основний); 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.; 69.10 Діяльність у сфері права; 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок.

18.06.2020 року між сторонами було укладено договір про наміри укласти договір оренди приміщення №8, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за яким в оренду надається комерційне приміщення, в якому орендар буде займатись видом діяльності виставкова галерея (шоу-рум).

Позивач посилається на те, що договір оренди не був укладений, а ОСОБА_2 , будучи незадоволеним відсутністю згоди щодо укладення договору оренди приміщення №8, самовільно зайняв, належне позивачеві ОСОБА_1 , суміжне приміщення №7, та відмовляється його звільнити, що стало підставою для звернення останнього до суду з даним позовом.

Однак, як вбачається з наданих суду доказів, ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.03.2021 року призначено до розгляду справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , в якій позивач просить зобов`язати відповідача повернути ФОП ОСОБА_1 нежитлове приміщення №7, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач використовує це приміщення без достатньої правової підстави. Наразі, провадження у даній справі зупинено ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.05.2021 року.

Отже, суд вбачає, що предмет даного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який стосується зобов`язання ОСОБА_2 звільнити та передати позивачеві приміщення АДРЕСА_2 та предмет позову ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , що знаходиться в провадженні Госпорадського суду Одеської області та стосується зобов`язання ФОП ОСОБА_2 повернути позивачеві приміщення АДРЕСА_2 , є за своїм юридичним змістом аналогічними позовними вимогами.

Тобто, ОСОБА_1 , звернувшись до Господарського суду Одеської області як ФОП з вказаним позовом до ФОП ОСОБА_2 самостійно визначив, що даний спір між сторонами за характером правовідносин підлягає вирішенню в господарському суді, з чим фактично погодився Господарський суд Одеської області, призначивши справу до розгляду ухвалою від 31.03.2021 року (справа № 916/643/21).

За таких обставин, суд вважає, що спір у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування нерухомим майном, за характером правовідносин підлягає вирішенню в господарських судах, а тому звернення позивача до Приморського районного суду м. Одеси з даним позовом суперечить, встановленому законом, порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч. 2 ст. 247, п. 2 ч. 1 ст. 255, ст. 256, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про закриття провадження задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування нерухомим майном.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 20.01.2022 року.

Суддя: В.Я.Бондар