П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/14281/21

Провадження № 22-ц/4815/204/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут"

відповідач: ОСОБА_1

розглянула в порядку письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року, ухваленого в складі судді Кучиної Н.Г., дата складання повного тексту рішення 23 вересня 2021, у справі № 569/14281/21

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 1834,58 грн., 3% річних в розмірі 64,15 грн., інфляційні нарахування в розмірі 159,10 грн. та судові витрати в розмірі 2 270,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач є фактичним споживачем природного газу, оскільки споживачем не надавалась підписана заява-приєднання до умов Договору. Згода ОСОБА_1 про приєднання до умов Договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного на підставі даних Оператора ГРМ згідно п.13 р. ІІІ Правил та частковою оплатою спожитого природного газу.

Боржник оплату в повному обсязі за спожитий природний газ не проводить, чим порушуються вимоги Правил та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" на рахунок НОМЕР_1 філія Рівненське обласне управління АТ " Ощадбанк" МФО 333368, заборгованість за поставлений газ в сумі 1834 грн ( одна тисяча вісімсот тридцять чотири) грн. 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" на рахунок НОМЕР_2 в АБ " Кліринговий дім" МФО 300647 1 3% річних - 64 ( шістдесят чотири) грн. 15 коп, та інфляційні нарахування в розмірі 159 ( сто п`ятдесят дев`ять) грн. 10 коп. та 2270 ( дві тисячі двісті сімдесят ) грн - понесені судові витрати по сплаті судового збору .

Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував що між ним та АТ «Рівнегаз» не існує жодних правовідносин у розумінні надавача та споживача послуг, оскільки не укладений договір у визначеній законом формі, а Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2500 не може бути публічним і договором приєднання в розумінні статей Конституції України.

Вказує, що судом не враховано, що жодних платежів за постачання газу він як споживач не здійснював, а всі оплати він здійснював виключно на рахунки АТ «Рівнегаз» саме за розподіл природного газу, оскільки не замовляв послугу постачання природного газу.

Вважає, що суд безпідставно застосував постанову Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справ №303/7554/16-ц як аналогію права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.

Судом встановлено, що з 01 липня 2015 року ТОВ «РІВНЕГАЗ ЗБУТ» надає відповідачу послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831 (в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року) та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1382/27827 (далі Правила) (зі змінами). Умови Типового договору постачання є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Товариством усім побутовим споживачам Рівненської області у січні 2016 року одночасно з рахунками-фактурами були направлені заяви приєднання до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Доставка заяв приєднань всім побутовим споживачам Рівненської області здійснювалось безпосередньо ДППЗ «Укрпошта» на підставі укладених договорів з ТОВ «РІВНЕГАЗ ЗБУТ».

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та бланк заяви-приєднання до умов Договору були офіційно опубліковані в обласній газеті «Вільне слово» №1 від 1 січня 2016 року та розміщені на офіційному сайті ТОВ «РІВНЕГАЗ ЗБУТ».

Розподіл природного газу за вищевказаною адресою здійснюється Оператором ГРМ АТ «Рівнегаз» на підставі укладеного з ОСОБА_1 . Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 (надалі Кодексу газорозподільних систем).

Згідно розрахунку заборгованості наданого товариством, у ОСОБА_1 станом на 13.07.2021р. виникла заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 1834,58 грн. , 3% річних 64,15 грн. та 159,10 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У зв`язку з реформуванням ринку природного газу та набранням чинності Законом України «Про ринок газу» №329-ІІІ від 09.04.2015 року, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2018 року №2496, Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494, що регулюють взаємовідносини між газопостачальними (газотранспортними) організаціями та громадянами (споживачами газу), встановлений новий порядок укладення договорів постачання природного газу з побутовими споживачами.

Постачання природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів (п.5 Правил 2496).

Пунктом 21 у розділі 3 Правил № 2496 передбачено, що побутовий споживач має право на безперервне отримання природного газу за умовами договору постачання природного газу.

При цьому, в п. 22 розділу 3 Правил № 2496 міститься кореспондуючий вищезазначеному праву обов`язок побутового споживача укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи.

ТОВ «Рівнегаз збут» є постачальником природного газу зі спеціальними обов`язками відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою КМУ від 01.10.2015 року №758 та відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ від 22.03.2017 року №187 та надає послуги з постачання природного газу побутовим споживачам.

Згідно пункту 3 Правил № 2496, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил .

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам.

Відповідно до п.1.3. Типового договору, цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання.

Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.

В попередній редакції цього п.1.3 типового договору було зазначено, що фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ.

Убачається, що ОСОБА_1 приєднався до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, і як споживач послуг з постачання природного газу до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оплачував ці послуги, що відповідно до пункту 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 30 вересня 2015 року № 2494, є фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу.

Крім того, Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (надалі Управління праці та соціального захисту населення) Мулявці С.К. було призначено адресну безготівкову субсидію для відшкодування витрат на оплату послуг з газопостачання, яка надійшла на особовий рахунок № НОМЕР_3 в загальній сумі 1984,83 грн, з періодом призначення з 01.07.2015 по 30.04.2018 року.

Згідно п.1 ч.1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 09 червня 2021 року у справі №303/7554/16-ц споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними.

Разом із тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Разом з тим, Апеляційний суд звертає увагу на те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут» як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тобто, забезпечує споживачів ресурсом природного газу, а інші послуги, зокрема, облік газу, своєчасне технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, лічильників газу та технічні види робіт з підключення, обмеження, локалізації і ліквідації аварійних ситуацій тощо, здійснює оператор ГРМ АТ «Рівнегаз», до якого відповідач вимог щодо неправомірності обліку обсягу спожитого газу не заявляв.

ТОВ «Рівнегаз Збут»» отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від АТ «Рівнегаз», тому позивач як постачальник зобов`язаний здійснювати відповідне визначення вартості вказаного оператором ГРМ об`єму газу та зазначати його в рахунках на оплату. Крім того, ТОВ «Рівнегаз Збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через АТ «Рівнегаз». Тому за відсутності належних і допустимих доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу Оператором ГРМ, всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.08.2018 року у справі 296/6536/17, дії постачальника не можуть вважатися такими, що порушували права та інтереси споживачів, в частині неправильного обліку природного газу, до моменту поки не буде визнано протиправними відповідні дії оператора ГРМ, на якого законодавство в імперативному порядку покладено обов`язок здійснення обліку природного газу за об`єктами споживання побутових споживачів.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.

За приписами частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Питання обов`язку доказування і подання доказів розкрито у статті 81 ЦПК України, стосовно того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.1,3,4 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що відповідач в суді першої інстанції клопотань про витребування таких додаткових доказів не заявляв, а заявив після відкриття апеляційного провадження, при цьому не зазначив поважні причини їх неможливості подання до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотань від 06.01 2022 та від 25.01.2022 року про витребування додаткових доказів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи,тому відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 січня 2022 року.

Головуючий :

Судді :