Справа № 153/1228/21
Провадження № 22-ц/801/189/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 рокуСправа № 153/1228/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №153/1228/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2021 року, повний текст якого складено 22 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Дзерин М.М.

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

Позов мотивований тим, що згідно Договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 27.06.1959 року посвідченого Ямпільською державною нотаріальною конторою 01.09.1959 року №1459 та зареєстрованого в Могилів-Подільському МБТІ 12.07.1967 року за реєстровим номером 2320 власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ямпіль Вінницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ямпіль Вінницької області померла ОСОБА_5 , яка являлась дружиною власника будинку ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , їхніми єдиними спадкоємцями залишилися їх діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є відповідачами по справі.

Відповідачі після смерті їх батьків, як єдині спадкоємці, передали їй усі документи на будинок, ключі від будинку та дозволили їй проживати та володіти вищевказаним житловим будинком, тому починаючи з 2007 року і по сьогоднішній день, з дозволу відповідачів, вона відкрито та безперервно володіє і проживає в житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , що підтверджується актом обстеження житлового будинку від 19.07.2021 року.

За час проживання в будинку з 2007 року по сьогоднішній день, вона постійно проводить поточні та постійні ремонти будинку та господарських будівель і споруд. Тримає в даному домоволодінні домашнє господарство та обробляє город біля будинку.

З метою захисту свого цивільного права та інтересу, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє житловим будинком з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 (колишній АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , власники будинку до неї жодних претензій не мають, у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачами, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на будинок за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу вказуючи, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і за неповного з`ясування обставин справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Фактично рішенням суду першої інстанції узаконено перехід до позивача права на нерухоме майно, позивач не довела обов`язкової підстави набуття права власності за набувальною давністю як добросовісність.

На підставі вище зазначеного апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

24.01.2022 року відповідач ОСОБА_2 надіслала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Суд, апеляційної інстанції переглянув справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ямпіль Вінницької області помер ОСОБА_4 (а.с.4).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ямпіль Вінницької області померла ОСОБА_5 (а.с.5).

З копії договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 27.06.1959 року посвідченого Ямпільською державною нотаріальною конторою 01.09.1959 року №1459 та зареєстрованого в Могилів-Подільському МБТІ 12.07.1967 року за реєстровим №2320 власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_4 (а.с.6-9).

З акту обстеження житлового будинку від 19.07.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 з 2007 року і по сьогоднішній день, відкрито, постійно та безперервно володіє і проживає в житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.12).

Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи вище зазначене суд першої інстанції вважав, що за позивачем може бути визнано право власності на будинок за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо.

Так, згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно, роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 достовірно знала, що після смерті ОСОБА_4 є спадкоємці першої черги а саме відповідачі, які фактично є власниками спірного нерухомого майна. І вони, як власники спірного майна дозволили проживати у належному їм житловому будинку позивачеві.

З огляду на викладене, виключається добросовісність володіння спірним майном ОСОБА_1 якій було відомо про власника житлового будинку та те, що вона володіє чужим майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 лише користується спірним житловим будинком, а тому на даний випадок дія норми 344 ЦК України не поширюється.

Доводи позивачки про те, що вона більше 10 років безперервно проживає у спірному житловому будинку, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття нею права власності на житловий будинок та не є підставою для набуття такого права.

Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України 2021 року, судові витрати за подання позовної заяви залишаються за позивачем, а за подання апеляційної скарги їх необхідно стягнути з позивача на користь апелянта.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власностівідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн. на користь ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник