Справа № 644/ 5310 /21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю:

секретаря судового засідання Трач М.В.,

представника позивача адвоката Агафонової Т.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.06.2015 року ухваленого по справі № 644/5018/15-ц на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/8 частини його заробітку (доходу), починаючи з 13.05.2015 року та до досягнення донькою повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в нього з відповідачем є спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.06.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по справі № 644/5018/15-ц за позовом відповідача ОСОБА_1 стягнуто з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.05.2015 року та до досягнення донькою повноліття.

Позивач зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати положення ст. 182 ЦПК України. На сьогоднішній день стан його здоров`я значно погіршився, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному в рішенні суду. Зокрема він постійно знаходиться на амбулаторному лікуванні у невропатолога, за станом здоров`я рекомендовано звільнення від робіт, пов`язаних з важким фізичним навантаженням, що підтверджується медичними висновками.

Крім того, на теперішній час він не має постійного місця роботи та є безробітним. Вказана обставина справляє негативний вплив на матеріальний стан та платоспроможність як платника аліментів.

Оцінюючи свій матеріальний стан, та стан здоров`я, позивач зазначає, що має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання свої доньки в розмірі 1/8 частини від його доходу, а тому вважає що є підстави для зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У визначений судом строк, відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому відповідач проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в позові в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю.

В обґрунтування своїх заперечень, які зазначені у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано доказів, які б підтверджували його доходи, погіршення матеріального стану позивача, після винесення рішення суду про стягнення аліментів та реальні витрати на утримання спільної доньки.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач, як батько не цікавиться станом здоров`я спільної доньки, не приймає участі в її вихованні та утриманні. Заборгованість позивача станом на 01.09.2021 року складає 44503,50 грн. Позивач тривалий час взагалі не сплачує аліменти, а тому вказаний позов це спроба позивача зменшити суму заборгованості, яка постійно зростає. Крім того, погіршення стану здоров`я платника аліментів, не є самостійною та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Окрім наявності самої підстави позивач повинен довести її вплив на можливість виконувати свої зобов`язання. З розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що починаючи з грудня 2019 року позивач ухиляється від свого обов`язку утримувати спільну доньку та не сплачує аліменти, а тому погіршення стану здоров`я в лютому 2021 року ніяким чином не вплинуло на сплату останнім аліментів.

Відповідач зазначає, що перелік обставин, зазначений в ст. 192 Сімейного кодексу України, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Разом з цим, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Кодексом.

Також відповідач посилається на те, що щомісячні витрати на утримання дитини, які покладені на неї, є значно більшими ніж розмір аліментів, який присуджений за рішенням суду.

Таким чином, відповідач зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що у позивача значно змінилось матеріальне становище, після винесення судового рішення, та що він за своїм матеріальним станом та станом здоров`я не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі визначеному судом, а тому підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.

У визначений судом строк, позивачем відповідь на відзив не подавалася.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позові.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши пояснення сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю дитини записана відповідач. Малолітня донька фактично проживає разом з відповідачем та знаходиться на її утриманні.

23.06.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по справі № 644/5018/15-ц за позовом відповідача ОСОБА_1 стягнуто з позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.05.2015 року та до досягнення донькою повноліття.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов`язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вказане вбачається, що для зменшення аліментів необхідні певні умови.

За змістом вказаної норми розмір аліментів, у разі пред`явлення позову про їх зменшення, повинен визначатися виходячи з наведених у статті підстав, зокрема, матеріального становища та сімейного стану платника з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, на утримання якої вони стягуються. При цьому, зміни, що відбулися у матеріальному та сімейному стані платника мають бути такими, що ставлять його самого у скрутне становище.

Аналізуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку зазначені вище умови відсутні. Зокрема, змін матеріального становища, сімейного стану позивача як до стягнення аліментів у розмірі ј частини доходу так і після винесення рішення суду від 23.06.2015 року про стягнення з позивача аліментів не відбулося.

Крім того, позивачем не додано жодних доказів того, що в нього на утриманні знаходяться неповнолітні діти чи інші утриманці. Стягнення за виконавчими документами з позивача не проводяться. Доказів матеріального стану, що ставлять позивача у скрутне матеріальне становище також не надано.

Суд критично відноситься до посилання позивача як на підставу зменшення розміру аліментів, щодо погіршення стану здоров`я після стягнення з нього аліментів в розмірі ј частини від доходу.

Суд також звертає увагу на те, що заборгованість позивача за рішенням суду про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01.09.2021 року складає 44503,50 грн.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано доказів наявності змін, які відбулися після винесення рішення суду від 23.06.2015 року його матеріального чи сімейного стану чи інших змін, що може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, підстави для зменшення розміру аліментів, визначені ст. 192 СК України відсутні.

Враховуючи те, що позивач є чоловіком працездатного віку, має можливість працевлаштування та отримання стабільного доходу, не являється інвалідом, суд, приходить до висновку, що позивач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в раніше визначеному розмірі.

Щодо потреби дитини в систематичному лікуванні, які зазначені відповідачем у відповіді на позов, суд зазначає, що у разі необхідності і доведеності це може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом на підставі статті 185 СК України про стягнення додаткових витрат.

З системного аналізу норм СК України, якими визначені питання, що мають враховуватися при визначені розміру аліментів, їх зміні та інше (ст. ст. 182, 192 СК України) вбачається, що в разі вимоги позивача про зміну розміру аліментів у вигляді їх зменшення, останній має довести в суді обставини, які виникли після ухвалення попереднього рішення суду та негативно впливають на здатність сплачувати аліменти в раніше стягнутому розмірі.

Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів, які визначені рішенням суду задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 95, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 18.01.2022 року.

Суддя: А. К. Сітало