ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4567/21 Номер провадження 22-ц/814/254/22Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2021 року (ухвалене суддею Гольник Л.В., повний текст рішення складено суддею 23 жовтня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області (далі Центр) про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 5 000, 00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.02.2021 року Полтавським окружним адміністративним судом задоволено позов ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, яким визнано протиправним дії Центру щодо ненадання захисника при розгляді скарги ОСОБА_1 . Вказував, що ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 року було задоволено клопотання про залучення захисника для здійснення захисту та доручення Полтавському обласному центру з надання безплатної вторинної допомоги забезпечити прибуття захисника у судове засідання 23.07.2020 року. Однак, Центром ухвала Кобеляцького районного суду не була прийнята до виконання, оскільки в ухвалі не було вказано до якої категорії осіб відноситься ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

05.08.2020 року слідчим суддею Кобеляцького районного суду м. Полтави у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП Полтавської області, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань було відмовлено.

Вказує, що оскільки безоплатна правова допомога Регіональним центром йому надається з 2015 року, до дії Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області були неправомірними та стали підставою для його звернення до суду.

Також зазначив, що він був позбавлений можливості отримання фахової допомоги для захисту своїх прав в Кобеляцькому районному суді. Моральну шкоду заподіяну Центром позивач оцінює у 5000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2021 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача на його користь 5000,00 грн. моральної шкоди. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не взято до уваги бездіяльність Центру щодо не призначеня захисника для здійснення захисту у Кобеляцькому районному суді Полтавської області згідно ухвали від 22.07.2020 року, якою було задоволено клопотання про залучення захисника Пальку О.А. для здійсненнчя захисту та доручено Полтавському обласному центру забезпечити прибуття захисника у судове засідання 23.07.2020 року, чим було позбавлено Позивача права на отрманнябезплатної вторинної правової допомоги під час розгляду скарги у Кобеляцькому районному суді Полтавської області. Вказує, що судом не взято до уваги те, що рішення Полтавського окружного адміністратвиного суду від 11.02.2021 року було задоволено позов ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про визнання дій протиправними. Також зазначив, що судом не взято до уваги особливо чутливий соціальний стан позивача, який є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, та не має необхідних професійних знань у сфері права. Тому вважає, що між бездіяльністю відповідача та душевними стражданнями позивача наявний причинно наслідковий зв`язок.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від відповідача не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 21.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 у справі №532/1328/20 відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області та задоволено клопотання про залучення захисника для здійснення представництва інтересів заявника ОСОБА_1 та доручено Полтавському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечити прибуття захисника в судове засідання.

На вказану ухвалу суду Центр листом від 23.07.2020 за №03.1-27/759 повідомив про неможливість прийняття до виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 у справі №532/1328/20, оскільки в ухвалі не зазначено до якої саме із вразливих категорій населення відноситься скаржник ОСОБА_1 .

У відповідь на вказаний лист Центру Кобеляцький районний суд Полтавської області листами від 31.07.2020 за вих.№04-16/6614/2020 та від 04.08.2020 за вих. №04-16/6677/20 у зв`язку з невиконанням Центром ухвали від 22.07.2020 повідомив, що вироком Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 засуджений до довічного ув`язнення та відбуває покарання у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань», а тому відповідно до пункту 7 частин першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» має право на призначення адвоката.

05.08.2020 слідчий суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Мороз Т.М. за участю заявника ОСОБА_1 розглянула в режимі відеоконференції його скаргу на бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, постановила ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про визнання дій протиправними. Визнано протиправними дії Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_1 захисника відповідно до пункту 7 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» на підставі ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 року у справі №532/1328/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з перерахованих обставин, позивач вважає, що у даному випадку має місце делікт правопорушення, за яке має настати цивільна відповідальність, а саме сплата відповідачем компенсації за спричинення моральної шкоди, яку він визначає сумі 5 000 грн.

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що через протиправну бездіяльність відповідача йому було спричинено негативні емоції, а також закінчення місцевим судом розгляду скарги, під час якого позивач був позбавлений права на правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та моральним станом позивача за наведеними вище критеріями їх оцінки. Також позивачем не доведено такого рівня страждань, що він їх оцінив у грошовому виразі в сумі 5000 грн, які б вказували на необхідність відшкодування шкоди та визначення судом відповідної компенсації.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Керуючись положеннями вищезазначеної норми, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктами 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи загальні підстави цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що через протиправну бездіяльність відповідача йому було спричинено негативні емоції, а також закінчення місцевим судом розгляду скарги, під час якого позивач був позбавлений права на правову допомогу.

Однак, на думку колегії суддів, такі доводи позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду достовірних та достатніх доказів з приводу спричинення йому моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, всупереч заначеній нормі позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з бездіяльністю відповідача, та не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується. Також, позивач не підтвердив наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, а також вини останнього в її заподіянні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що лише під час судового засідання його скарги у справі № 532/1328/20 Кобеляцьким районним судом Полтавської області 05.08.2020 року він дізнався про відмову у залученні до розгляду адвоката є безпідставнимим, оскільки відмова у задоволенні скарги Кобеляцьким районним суду Полтавської області від 05.08.2020 обумовлена тим, що Кобеляцьким ВП ГУНП в Полтавській області 23.07.2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000476 за ч. 1 ст. 364 КК України за заявою ОСОБА_1 .

За таких обставин, відмова у задоволенні скарги не була спричинена ненаданням Центром адвоката при розгляді справи.

Крім того, наявність рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року яким було задоволено позов ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про визнання дій протиправними не свідчить про факт заподіяння позивачу моральної шкоди, та причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідача.

Саме лише посилання позивача на негативні емоції, та те, що йому заподіяна моральна шкода, також не може бути підставою для задоволення позову без надання належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Зазначене узгоджується із висновками, наведеними Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року (справа № 560/798/16а).

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із недоведеності позивачем заявлених вимог за відсутності належних і достатніх доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Окрім того, слід зазначити, що посилання позивача в позовній заяві на положення статтей 1173, 1174 ЦК України є безпідставними, та не підлягають застосуванню у вказаних правовідносинах, оскільки Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області не є органом державної влади.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 січня 2022 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.Ю. Кузнєцова ______________ Л.М. Хіль