Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2022 р.

м. Київ

справа № 755/19880/21

провадження № 2/755/980/22

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - ТОВ «Карпатигаз»), просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку працівникам, що мають двох та більше дітей до 15 років, у розмірі 2 534,30 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 28 травня 2018 року по 01 липня 2021 року позивач знаходилась у трудових відносинах за сумісництвом з ТОВ «Карпатигаз». Під час звільнення з роботи відповідачем не була нарахована та не виплачена позивачу компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку працівникам, що мають двох та більше дітей до 15 років, у розмірі 2 534,30 грн. Наказом про звільнення була передбачена виплата компенсації за невикористані позивачем дні відпустки тривалістю 27 календарних днів, з яких: 17 днів щорічної відпустки та 10 днів додаткової відпустки на дітей відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки». На звернення позивача відповідачем було висунуто вимогу про надання довідок з місця роботи чоловіка позивача та від інших роботодавців позивача про те, що у 2021 році позивачу та її чоловіку не надавалась додаткова соціальна відпустка як працівникам, які мають двох та більше дітей до 15 років. 14.07.2021 року позивач надіслала відповідачу відповідь із роз`ясненням про те, що чинним законодавством України не передбачені обмеження щодо надання соціальної відпустки на дітей за сумісництвом, що підтверджено Листом № 438/13/116-16 Мінсоцполітики України від 05.08.2021 року. Оскільки вказану відповідь відповідачем проігноровано, для вирішення питання компенсації роботодавцем чоловіка позивача ТОВ «Ларс Крогіус Україна» 20.07.2021 року відповідачеві було надіслано скан-копію довідки про те, що у 2021 році чоловікові позивача не надавалась додаткова соціальна відпустка як працівнику, що має двох та більше дітей до 15 років. Після отримання 02.08.2021 року витребовуваної інформації, відповідачем також не було здійснено повного розрахунку при звільненні позивача, та на чергове звернення Листом від 17.11.2021 року відповідач відмовив позивачу у виплаті компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

06 грудня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 82-84)

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз», отримавши 20 грудня 2021 року копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 06 грудня 2021 року строк. (а.с. 100)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що 22 травня 2018 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» № 46-к прийнято ОСОБА_1 на роботу за сумісництвом з строком випробування 2 (два) місяці на посаду менеджера персоналу, тривалістю робочого тижня 20 годин, з 23 травня 2018 року з посадовим окладом 9 360,00 грн. (а.с. 93, 94).

Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 02.11.2011 року, актовий запис № 466, та свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 11.09.2012 року, актовий запис № 2520, позивач ОСОБА_1 має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За даними зазначених свідоцтв про народження, батьком дітей є ОСОБА_4 . (а.с. 56, 57)

На підставі заяви ОСОБА_1 від 30 червня 2021 року про звільнення її з роботи з 01 липня 2021 року, наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» № 188-К від 08.07.2021 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера персоналу на підставі ст. 38 КЗпП України 08 липня 2021 року із виплатою компенсації за 17 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с. 95, 96).

За даними Довідки ТОВ «Карпатигаз» від 08.07.2021 року № КГ000000062 про розрахунок середнього заробітку, ОСОБА_1 при звільненні здійснено виплату заробітної плати та виплачено компенсацію відпустки за 17 календарних днів у розмірі 5 351,94 грн. Розраховано середньоденну заробітну плату у розмірі 314,82 грн. (а.с. 98)

За даними Довідки ТОВ «Карпатигаз» від 20.12.2021 року № КГ000000017 ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Карпатигаз» за сумісництвом з 23.05.2018 року по 08.07.2021 року на посаді Менеджер з персоналу. Дохід за період з 01.01.2021 року по 30.06.2021 року склав 56 160,00 грн. (а.с. 97)

Листом від 08.07.2021 року ТОВ «Карпатигаз» повідомлено ОСОБА_1 про ненадання нею довідки з місця роботи батька дітей позивача про те, що йому в поточному році не надавалась відпустка на дітей чи її компенсація. (а.с. 63)

Листом від 14.07.2021 року позивачем ОСОБА_1 повідомлено роботодавцю ТОВ «Карпатигаз» про неправомірне не нарахування їй компенсації за невикористану відпустку на дітей та про протиправне витребовування роботодавцем довідки з місця роботи батька дітей про те, що йому в поточному році не надавалась відпустка на дітей чи її компенсація. (а.с. 63, 64)

Згідно Довідки ТОВ «Ларс Крогіус Україна» від 20.07.2021 року № 07/20 працівник Товариства ОСОБА_4 за 2021 рік правом на додаткову соціальну щорічну відпустку працівникам, що мають двох та більше дітей до 15 років не скористався. (а.с. 69)

Згідно Довідки ТОВ «Карпатигаз» від 30.09.2021 року № 30/09-09, при звільненні ОСОБА_1 08.07.2021 року їй не виплачувалась компенсація за додаткову соціальну відпустку на дітей за 2021 рік, у зв`язку із ненаданням документів на дату звільнення для підтвердження того, що другий з батьків не скористався цією відпусткою. (а.с. 99)

18.10.2021 року після неодноразових електронних звернень ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Карпатигаз» із письмовою Претензією про виплату їй компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку як працівнику, що має двох або більше дітей до 15 років у розмірі 2 534,18 грн. та про виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день фактичної виплати. (а.с. 65, 66, 67, 71-75)

Листом від 17.11.2021 року № 17/11-1 ТОВ «Карпатигаз» відмовило ОСОБА_1 у проведенні заявлених нею виплат, вказуючи на те, що Товариством у день звільнення позивача з роботи виплачено всі належні їй при звільненні виплати, вказуючи на те, що позивачем на день її звільнення з роботи не було надано роботодавцеві довідку з місця роботи батька дітей позивача про те, що йому в поточному році не надавалась відпустка на дітей чи її компенсація. (а.с. 76-77)

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин), установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); творча відпустка (стаття 16 цього Закону); відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

09.05.2021 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батька у догляді за дитиною» № 1401-ІХ від 15.04.2021 року, яким внесено зміни до частини першої статті 19 Закону України «Про відпустки» та статті 182-1 КЗпП України, зокрема, слова «Жінці, яка працює і має» замінено словами «Одному з батьків, які мають».

Таким чином, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батька у догляді за дитиною» № 1401-ІХ від 15.04.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки», яка кореспондує ч. 1 ст. 182-1 КЗпП України, одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями трудового законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ТОВ «Карпатигаз» на користь позивача ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку працівникам, що мають двох та більше дітей віком до 15 років, у розмірі 2 534,30 грн. та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду, - оскільки судом встановлено, що станом на день подачі позивачем заяви про звільнення - 30.06.2021 року та станом на день звільнення позивача з роботи - 08.07.2021 року, позивачем відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батька у догляді за дитиною» № 1401-ІХ від 15.04.2021 року, не було надано роботодавцеві довідку батька її дітей про те, що йому в поточному році не надавалась відпустка на дітей чи її компенсація, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами та підтверджено позивачем відповідно до її письмових заяв по суті позову.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батька у догляді за дитиною» № 1401-ІХ від 15.04.2021 року, який набрав чинності 09.05.2021 року, надано рівні права одного із батьків (матері чи батькові) двох або більше дітей віком до 15 років на отримання щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, тому позивачем під час звільнення з роботи задля отримання компенсації за невикористаний вид відпустки необхідно було надати роботодавцеві довідку з місця роботи батька дітей позивача на підтвердження того, що йому в поточному році не надавалась відпустка на дітей чи її компенсація, - що правомірно було зазначено відповідачем під час надання письмових відповідей на звернення позивача та є підставою для відмови у проведенні заявлених позивачем виплат.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, є безпідставним та не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 116, 117, 182-1 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про відпустки», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 січня 2022 року.

Суддя: В.І. Галаган