Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/4822/21

номер провадження 2/695/526/22

27 січня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Ватажок-Сташинської А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Золотоноша за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 1459891 від 09.12.2019 в сумі 41 772 грн 53 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.12.2019 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір №1459891, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 14 999 грн 00 коп, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій, що передбачені даним кредитним договором. Відповідно до графіку розрахунків платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 08.01.2020. ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму, проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого станом на 04.01.2020 в нього виникла заборгованість в сумі 41 772 грн 53 коп, у тому числі: 14 999 грн 00 коп прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7499 грн 50 коп прострочена заборгованість за комісією, 18 224 грн 10 коп прострочена заборгованість за процентами, 1049 грн 93 коп строкова заборгованість за штрафами і пенями. У подальшому 27.03.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір відступлення прав вимоги № 49-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, у тому числі і за кредитним договором №1459891 від 09.12.2019. Відповідачу було надіслано претензію про погашення кредитної заборгованості за вих. № 19579290/1 від 27.11.2020. Однак відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.06.2021 у справі № 712/4822/21 передано за підсудністю вказаний цивільний позов до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.07.2021 у справі № 712/4822/21 прийнято до розгляду даний позов, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 31.08.2020 відповідач надала до Придніпровського районного суду м. Черкаси відзив, в якому вказує про безпідставність позову, посилаючись на недотримання вимог Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис» та норм ЦК України при укладенні кредитного договору, у зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань за яким, заявлено даний позов. Відповідач стверджує, що позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику. Крім того, на думку відповідача, позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником. Також відповідач зазначає, що неможливо достовірно встановити період, за який передбачено стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача. При цьому, відповідно до положень кредитного договору, кредит надавався строком на 30 календарних днів до 08.01.2020 включно. Посилаючись на положення ст. 1048 ЦК України відповідач вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 06.02.2019 у справі № №175/4753/15-ц. Також відповідач вказує, що позов в частині стягнення заборгованості за штрафами та пенею подано із пропуском річного строку позовної давності.

14 вересня 2020 року позивачем подано до Придніпровського районного суду м. Черкаси відповідь на відзив, в якій вказано, що кредитний договір №1459891 від 09.12.2019 між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН» укладено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, та відповідачу перераховано кошти, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Підтвердженням добровільного укладення даного кредитного договору є Анкета-заява позичальника на кредит № 1459891 від 09.12.2019. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство в праві в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства. Незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбачені п.1.6. Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмiр процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартноi (базової) ставки, передбаченої п.1.6. Договору, що спростовує необізнаність та непроінформованість відповідача щодо заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Розмiр стандартноi (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Відтак, враховуючи, що вiдповідно до п. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, позивач просить задовольнити даний позов.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2021 дану цивільну справу передано за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2021 дану справу прийнято до провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання 27.01.2022 представник позивача не прибув. Згідно з наданим перед початком судового засідання клопотанням від 21.01.2022 представник позивача просить суд розглянути дану справу за його відсутності, позов задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не прибула, явку свого представника не забезпечила, про причини такої неявки суд не повідомила. Згідно з наданою перед початком судового засідання заявою від 24.01.2022 відповідач просить суд розглянути дану справу за її відсутності, проти задоволення позову заперечує.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що 09.12.2019 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1459891, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 14 999 грн 00 коп.

Пунктом 7.1. кредитного договору №1459891 від 09.12.2019 визначено, що договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п. 6.4 кредитного договору №1459891 від 09.12.2019 укладення Товариством кредитного договору з Позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

У п. 6.5 кредитного договору №1459891 від 09.12.2019 вказано, що цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору №1459891 від 09.12.2019 позичальник підтверджує, що до підписання цього Договору ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Верховний Суд у постанові від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України Про електронну комерцію, є оригіналом такого документа.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про ідентифікацію (а. с. 9) ТОВ «МІЛОАН» було здійснено підтвердження особи, з якою укладається договір з акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора).

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про безпідставність доводів сторони відповідача в цій частині, оскільки кредитний договір №1459891 від 09.12.2019 підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі №243/6552/20.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині обґрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості за кредитним договором №1459891 від 09.12.2019, суд зазначає про таке.

Положеннями ст. 526, 1054 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст. 1055 ЦК Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, п.2.2.2 кредитного договору №1459891 від 09.12.2019 передбачено, що нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору.

Згідно з п. 1.3, 1.4 кредитного договору №1459891 від 09.12.2019 кредит надається строком на 30 днів з 09.12.2019. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 08.01.2020.

У п. 2.4.1. кредитного договору №1459891 від 09.12.2019 зазначено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти користування кредитом не пізніше терміну, визначеного п. 1.4. кредитного договору.

З матеріалів справи судом також встановлено, що між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 49-МЛ від 27.03.2020, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора, та отримало право грошової вимоги, зокрема і до відповідача на підставі кредитного договору №1459891 від 09.12.2019, що підтверджується актом приймання-передачі до договору про відступлення прав вимоги № 49-МЛ від 27.03.2020.

Відповідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, із матеріалів справи вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №1459891 від 09.12.2019.

Відповідача було письмово повідомлено про те, що права вимоги за кредитним договором відступлені ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги № 49-МЛ від 27.03.2020 згідно з надісланою на адресу відповідача претензією про погашення кредитної заборгованості за вих. № 19579290/1 від 27.11.2020.

Як вбачається з матеріалів справи кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав, на підтвердження чого суду надано копію платіжного доручення № 4292509 від 09.12.2019, згідно з яким ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 на картковий рахунок VISA, кредит рахунок № НОМЕР_1 грн 00 коп, з призначенням платежу: кредитні кошти від ТОВ «МІЛОАН» згідно з договором 1459891.

Згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком станом на 04.01.2020 сума заборгованості відповідача за кредитним договором №1459891 від 09.12.2019 становить 41 772 грн 53 коп, у тому числі: 14 999 грн 00 коп прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7499 грн 50 коп прострочена заборгованість за комісією, 18 224 грн 10 коп прострочена заборгованість за процентами, 1049 грн 93 коп строкова заборгованість за штрафами і пенями.

На обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав графік розрахунків за кредитним договором №1459891 від 09.12.2019, виписку з особового рахунка за кредитним договором № 1459891 від 09.12.2019, в яких не вказано період нарахування прострочених процентів.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи сторони кредитного договору № 1459891 від 09.12.2019 обумовили сукупну вартість кредиту, що складає 20 773 грн 62 коп, у тому числі: 14 999 грн 00 коп сума кредиту, 1049 грн 93 коп комісія за надання кредиту; 4 724 грн 69 коп проценти.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Термін повернення кредитних коштів встановлений кредитним договором 08.01.2020.

Відтак, позивач набув право вимоги 09.01.2020, а до суду звернувся 28.04.2021, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Згідно з ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування строку позовної давності до даного виду вимоги.

Відповідно до правової позиції викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року, від 04.07.2018 року (провадження № 14-10цс18, № 14-154цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі комісію та неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що право ТОВ «МІЛОАН» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 08.01.2020, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом та інших стягнень, в тому числі штрафів і пені. Відповідно таке право відсутнє і в позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

При ухваленні рішення суд враховує, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти надані позикодавцем, але не повернула їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачана користь позивача отриманої суми кредитних коштів в сумі 14 999 грн 00 коп, та узгоджений сторонами кредитного договору № 1459891 від 09.12.2019 розмір процентів, що становить 4 724 грн 69 коп і комісії в сумі 1049 грн 93 коп.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, суд вважає, що судові витрати позивача щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 1 128 грн 87 коп.

Керуючись ст. 89, 141, 229, 247, 263, 264, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1459891 від 09.12.2019 у сумі 20 773 (двадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн 62 коп, яка складається з: 14 999 грн 00 коп сума отриманого кредиту, 4 724 грн 69 коп проценти та 1049 грн 93 коп комісія.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 128 (одна тисяча сто двадцять вісім) грн 87 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська