Справа № 146/1084/20
Провадження № 22-ц/801/277/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б. І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Скаковської І. В. в залі суду в смт. Томашпіль Вінницької області, повний текст судового рішення складено 17 листопада 2021 року,

у цивільній справі № 146/1084/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля», в інтересах якого діє адвокат Купрій Олександр Миколайович, до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис),

встановив:

У листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Поділля» (далі ПАТ «Продовольча компанія «Поділля») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» (далі - ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина») про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

В обґрунтування позову посилається на те, що 31.08.2010 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля», правонаступником якого є ПАТ «Продовольча компанія «Поділля», було укладено договір оренди землі № 0637, що зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

01.09.2020 між ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 31.08.2010.

09.09.2020 позивач подав заяву до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права оренди щодо земельної ділянки 2,5939 га.

Проте, право оренди він не зміг зареєструвати, оскільки в даному реєстрі було зареєстроване інше речове право на дану земельну ділянку за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина». Так, ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» та ОСОБА_1 09 листопада 2017 року уклали договір № 20 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Позивач вважає, що договір емфітевзису суперечить приписам чинного законодавства України, оскільки укладений під час дії договору оренди. Власник земельної ділянки на час дії договору оренди земельної ділянки позбавлений права повторно передавати її в оренду чи інше право користування іншій особі. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), і право оренди земельної ділянки є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки для різних право набувачів. Чинне законодавство у сфері земельних відносин не передбачає можливості спільного (одночасного) використання земельних ділянок кількома особами на умовах договору емфітевзису і договору оренди.

В зв`язку з чим, позивач з метою захисту своїх прав та інтересів, просить визнати недійсним договір оренди № 20 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права, стягнути з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на його користь судові витрати по справі.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір № 20 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Зелена долина», щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0017, яка розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38243033 від 21 листопада 2017 року 10:10:57, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Романом Анатолійовичем, щодо реєстрації права іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472025 від 20 листопада 2017 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Зелена долина» (Код ), на підставі договору № 20 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0017.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472025 від 20 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0017 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Зелена долина» (Код ).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що незважаючи на те, що в умовах договору емфітевзису зазначено, що емфітевтичне право ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» набуває з моменту закінчення договору оренди, суд вважає, що права позивача порушені, оскільки останній був позбавлений можливості зареєструвати додаткову угоду. Оскільки договір емфітевзису був укладений під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки, місцевий суд дійшов висновку, що оспорюваним правочином порушене право позивача на користування земельною ділянкою відповідно до умов договору оренди, а тому визнання недійсним цього договору забезпечить відновлення порушеного права ПАТ «Продовольча компанія «Поділля», зокрема уможливить офіційне визнання дійсного права оренди шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що воно прийняте на підставі неправильного застосування норм матеріального права та з порушення норм процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не врахований висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 146/1677/18 (провадження №61-15847св19) за позовом ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» до ОСОБА_2 та до ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», третя особа - сектор державної реєстрації Томашпільської районної державної адміністрації, про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). У цьому висновку, зокрема зазначено: при цьому слід ураховувати, що підпунктом 5.1. договору № 4 про право користування земельною ділянкою сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 05 жовтня 2010 № 0402. Зазначене, з огляду на відкладальну умову набуття права за оспорюваним договором, виключає можливість порушення прав позивача як користувача земельною ділянкою за вказаним договором оренди землі від 05 жовтня 2010 року № 0402 до закінчення терміну його дії. Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції припустився помилки вказуючи, що укладення власником земельної ділянки ОСОБА_1 у справі, Договору емфітевзису під час дії договору оренди цієї земельної ділянки з іншим орендарем суперечить законодавству та порушує права та інтереси первинного орендаря. Відповідач вважає, що його право на користування земельною ділянкою за Договором емфітевзису порушене, оскільки дії відповідача ОСОБА_1 щодо укладення з позивачем додаткової угоди від 01 вересня 2020 року про поновлення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року суперечать його попередній поведінці та є недобросовісними. На думку скаржника, судом першої інстанції не надана належна оцінка вказаним обставинам, тому місцевий суд прийняв помилкове рішення про визнання Договору емфітевзису недійсним. Звертає увагу, що аналіз цивільного законодавства свідчить, що договір оренди (найму) відрізняється від договору про встановлення емфітевзису як по суті, так і за змістом правового регулювання. Тому переважне право наймача не поширюється на випадки укладення власником речі договору про встановлення емфітевзису. Зазначає, що переважне право на поновлення договору оренди у позивача відсутнє, оскільки відповідачем ОСОБА_1 , власником земельної ділянки, укладено Договір емфітевзису.

ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» не погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо задоволення третьої позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права, оскільки згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Таким чином, зважаючи на те, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, на що не звернув уваги суд першої інстанції, що за таких обставин належним способом захисту прав та інтересів позивача буде ухвалення судового рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 15 липня 2021 року у справі № 204/5525/18.

Позивач ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» направив до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції при дослідженні доказів у справі встановлено, що в листопаді 2017 року було зареєстроване право емфітевзису за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина». Отже, з цього моменту настали обидва юридичні факти, внаслідок чого, Договір емфітевзису набув чинності та почав діяти в період строку дії Договору оренди землі, що укладений між позивачем та ОСОБА_1 31.08.2020. Звертає увагу, з аналізу тексту Договору емфітевзису вбачається, що його пункти (умови) почали діяти з листопада 2017 року, тобто задовго до передачі емфітевтичного права, яке на думку представника ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» відбулось у грудні 2020 року, та з яким останній помилкового асоціює початок дії даного договору. Також зазначає, що в апеляційній скарзі представник ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» неодноразово зазначає, що оскільки Договір емфітевзису укладено з відкладальною умовою, то відповідач ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» набув емфітевтичне право, шляхом автоматичної його передачі, в грудні 2020 року після закінчення Договору оренди землі. Зазначене міркування відповідача не спростовує факт одночасної дії вищезазначених договорів (та інших речових прав, що виникли на підставі них), адже законодавство України не ототожнює поняття «державна реєстрація емфітичного права» (яке здійснено в листопаді 2017 року) та «передача емфітевтичного права» (яке, на думку представника ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», відбулось в грудні 2020 року). Таким чином ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» є добросовісним орендарем та здійснило юридично-значимі дії, спрямовані на поновлення Договору оренди землі, дійшовши згоди з відповідачем ОСОБА_3 щодо його поновлення, про що укладено відповідну Додаткову угоду. Проте, Договір емфітевзису, укладений відповідачами під час дії Договору оренди, порушує права позивача, як орендаря, позбавляючи його переважного права на отримання земельної ділянки в оренду.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» - Ціхомський М. П. вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» - Купрій О. М. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

По справі встановлено, що земельна ділянка площею 2,59 га, кадастровий номер :01:000:0017 га, належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ВН №026017 (а.с.20).

ОСОБА_1 , 31 серпня 2010 року, уклала договір оренди землі № 0637 з ЗАТ ПК «Поділля» строком на 10 років (а.с.16-17).

01.09.2020 було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі між позивачем та орендодавцем (а.с.25).

Як встановлено з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10 вересня 2020 року, ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» відмовлено у державній реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0017 (а.с.26).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0017 зареєстроване інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» (а.с.27).

Так, 09 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» був укладений договір № 20 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

З цього договору вбачається, що власник надає, а землекористувач приймає в користування земельну ділянку для ведення товарного сільського господарства з метою виробництва сільськогосподарської продукції. Даний договір укладено на сім років з дати передачі емфітевтичного права . Пунктом 5.1 договору передбачено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року № 0637 який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 72 строком дії десять календарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 2,5939 гектарів, у тому числі : рілля 2,5939 га, кадастровий номер : :01:000:0017.

Вказане унеможливлює здійснення державної реєстрації позивачем додаткової угоди щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0017.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір емфітевзису був укладений під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки, оспорюваним правочином порушене право позивача на користування земельною ділянкою відповідно до умов договору оренди, а тому визнання недійсним цього договору забезпечить відновлення порушеного права ПАТ «Продовольча компанія «Поділля», зокрема уможливить офіційне визнання дійсного права оренди шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, в повній мірі з такими висновками колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Згідно з статтею 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Пунктом 3розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 р. № 1878-VI передбачено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; та інші передбачені Законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Крім того, пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.201, передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. № 1051, повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними.

Доступ до відомостей Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів забезпечується за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав.

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»).

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Відповідачами, згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, не було надано доказів, які б підтвердили факт недійсності або розірвання договору оренди землі між ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля» та ОСОБА_1 під час прийняття рішення державним реєстратором 21 листопада 2017 року щодо реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина».

Згідно зі статтею 18 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Тобто і емфітевзис, і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки для різних правонабувачів. Чинне законодавство у сфері земельних відносин не передбачає можливості спільного використання земельних ділянок кількома особами на умовах договору емфітевзису і договору оренди.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38243033 від 21 листопада 2017 року 10:10:57, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Романом Анатолійовичем, щодо реєстрації права іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472025 від 20 листопада 2017 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Зелена долина».

Проте суд не врахував, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1-3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 21 липня 2021 року у справі № 686/19656/19, від 18 листопада 2020 року №154/883/19-ц.

Таким чином, рішення суду в частині задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині у відповідності до вимог чинного законодавства.

В частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472025 від 20 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0017 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Зелена долина» - скасувати, відмовивши в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених обставин в даній справі не підлягають до задоволення вимоги Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» в частині визнання недійсним договору № 20 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Зелена долина».

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Судом встановлено, що 09 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» було укладено договір № 20 про право користування земельною ділянкою сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на ту ж саму земельну ділянку, яка перебуває в оренді ПАТ «ПК «Поділля».

Підпунктом 5.1. Договору визначено, що землекористувач набуває емфітевтичне права на наступний день після закінчення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року № 0637, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 72 строком дії десять календарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом оренди якого є земельна ділянка загальною площею 2,5939 га, у тому числі: рілля 2,5939 га, кадастровий номер :01:000:0017.

Апеляційний суд вважає, що оспорюваний договір емфітевзису на даному етапі не породжує, не змінює та не припиняє права та обов`язки позивача, оскільки емфітевтичне право у ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» виникне лише після фактичного припинення права оренди та відповідно користування позивачем спірною земельною ділянкою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/1677/18, за встановлених аналогічних обставин, зроблено висновок, що слід ураховувати, що підпунктом 5.1. договору № 4 про право користування земельною ділянкою сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 05 жовтня 2010 року № 0402, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «ПК «Поділля» та зареєстрованого у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 31.

Зазначене, з огляду на відкладальну умову набуття права за оспорюваним договором, виключає можливість порушення прав позивача як користувача земельною ділянкою за вказаним договором оренди землі від 05 жовтня 2010 року № 0402 до закінчення терміну його дії.

При таких обставинах, оскільки у зв`язку з укладанням 09 жовтня 2017 року договору емфітевзису № 4 суб`єктивне цивільне право та інтерес особи, яка звернулася до суду з цим позовом, не порушується, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

При цьому апеляційний суд відхиляє аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, в яких позивач посилається на висновки, що викладені в постановах Верховного Суду від 27.10.2021 у справі № 634/355/19, від 04.11.2020 у справі № 578/715/19-ц, оскільки в них встановлені інші обставини, зокрема, оспорювані в них договори не містили відкладальну умову набуття права оренди.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При таких обставинах, відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» на користь Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» слід стягнути 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп. судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору. З Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» слід стягнути судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 306 (шість тисяч триста шість) грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування його державної реєстрації - скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування його державної реєстрації - відмовити.

Рішення в частині задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині у наступній редакції.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38243033 від 21 листопада 2017 року 10:10:57, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Романом Анатолійовичем, щодо реєстрації права іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472025 від 20 листопада 2017 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Зелена долина» (Код ), на підставі договору № 20 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0017. Припинити речове право - користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Зелена долина».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» (, ІПН:98, юридична адреса - 24200 Вінницька область Томашпільський район смт. Томашпіль вул. Івана Богуна, 4) на користь Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» (, юридична адреса - 24600 Вінницька область Тульчинський район смт. Крижопіль вул. Порошенка О. Героя України, 74А) 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп. судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» (, юридична адреса - 24600 Вінницька область Тульчинський район смт. Крижопіль вул. Порошенка О. Героя України, 74А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» (, ІПН:98, юридична адреса - 24200 Вінницька область Томашпільський район смт. Томашпіль вул. Івана Богуна, 4) судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 306 (шість тисяч триста шість) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська