Ухвала

12 січня 2022 року

м. Київ

справа № 761/25659/21

провадження № 61-17411св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Національне агентство з питань запобігання корупції,

відповідачі: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ОСОБА_1 , Кабінет Міністрів України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у складі судді Волошина В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України»), ОСОБА_1 , Кабінету Міністрів України про припинення дії контракту.

Позов мотивований тим, що Національне агентство, реалізуючи повноваження, передбачені нормами Закону України «Про запобігання корупції», та враховуючи численні повідомлення про можливе порушення ОСОБА_1 вимог статті

26 Закону України «Про запобігання корупції», здійснило перевірку вказаних обставин.

Під час моніторингу Національне агентствовстановило, що у період з 21грудня 2020 року до 28 квітня 2021 року перший заступник міністра енергетики України ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки міністра енергетики України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2020 року № 1603-р, неодноразово брав участь у підготовці рішень щодо діяльності АТ «НАК «Нафтогаз України».

ОСОБА_1 припинив діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави,

28 квітня 2021 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 квітня 2021 року № 367-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Міністра енергетики України». Надалі між ОСОБА_1 та АТ «НАК «Нафтогаз України» вособі міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України Петрашка І. Р. 29 квітня 2021 року укладено контракт № 1 з головою правління АТ «НАК «Нафтогаз України», на підставі якого між ними виникли трудові відносини.

Відповідно до пункту 10 Статуту АТ «НАК «Нафтогаз України»,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 року № 1044 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2020 року № 997), АТ «НАК «Нафтогаз України»є підприємницьким товариством - юридичною особою приватного права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті статтею 26 Закону України «Про запобігання корупції» особам, уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 Закону, до яких належать міністр, виконуючий обов`язки міністра, а також його заступник, заборонено протягом року після припинення відповідної діяльності укладати трудові договори (контракти) або вчиняти правочини у сфері підприємницької діяльності з юридичними особами приватного права або фізичними особами - підприємцями, якщо особи, зазначені в абзаці 1 цієї частини, протягом року до дня припинення, виконання функцій держави або місцевого самоврядування здійснювали повноваження з контролю, нагляду або підготовки чи прийняття відповідних рішень щодо діяльності цих юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців. Оскільки ОСОБА_1 як виконуючий обов`язки міністра енергетики України безпосередньо брав участь у підготовці рішень щодо діяльності АТ «НАК «Нафтогаз України», яка є юридичною особою приватного права, йому заборонено укладати трудові договори (контракти) з цією юридичною особою.

Передбачене у пункті 1 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження діє незалежно від того чи особа працювала на посаді до звільнення весь рік, чи його частину, та акцентоване на фактичному прийнятті рішень чи участі у прийнятті рішень щодо діяльності юридичної особи приватного права. Участь у прийнятті рішення щодо діяльності юридичної особи може бути пов`язана з реалізацією особою своїх безпосередніх владних повноважень або зумовлюватись певною процедурою прийняття такого рішення, навіть якщо воно приймається іншою особою.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції» порушення встановленого у пункті 1 частини першої цієї статті обмеження щодо укладання трудового договору (контракту) є підставою для припинення відповідного договору. Вказана норма Закону також кореспондується з пунктом 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України, у якому передбачено окрему підставу припинення трудового договору, зокрема його укладення всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановлених для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення. Крім того, безпосередньо умовами самого контракту, а саме у пункті 5.5.4 розділу 5 передбачено, що цей контракт може бути припинений з підстав, передбачених законодавством.

Таким чином, на переконання Національного агентства, укладання ОСОБА_1 трудового договору (контракту) із АТ «НАК «Нафтогаз України» здійснено всупереч пункту 1 статті першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки на ОСОБА_1 розповсюджувались обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції». Ці обставини є підставою для припинення вказаного контракту відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції» та пункту 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виявлення порушень, передбачених частиною першою цієї статті, Національне агентство звертається до суду для припинення трудового договору (контракту), визнання правочину недійсним. Національне агентство, встановивши факт порушення, визначеної у пункті 1 статті першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції», заборони у зв`язку з укладанням трудового договору (контракту) між АТ «НАК «Нафтогаз України» та головою правління товариства ОСОБА_1., колишнім виконувачем обов`язків міністра енергетики України, звернулось до суду з позовом про припинення зазначеного трудового договору (контракту). Метою звернення до суду з цим позовом є захист державних інтересів, які з урахуванням положень Конвенції ООН проти корупції полягають у необхідності неухильного дотримання принципів та механізмів запобігання корупції, забезпечення державою, у тому числі судами, усунення наслідків вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, а також у забезпеченні належної реалізації своїх повноважень Національним агентством як органом, який протидіє корупції.

На переконання Національного агентства, враховуючи, що обставини цієї справи стосуються трудових правовідносин, які виникли внаслідок укладення контракту (трудового договору), зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене Національне агентство просило припинити дію контракту від 29 квітня 2021 року № 1, укладеного АТ «НАК «Нафтогаз України» із головою правління АТ «НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_1.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року Національному агентству відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено Національному агентству, що з вказаними позовними вимогами слід звертатись

у порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що спір, який існує між сторонами,

є публічно - правовим і повинен розглядатись у порядку адміністративного судочинства. Крім того, суд врахував, що підставою для укладання контракту від 29 квітня 2021року № 1 було розпорядження Кабінету Міністрів України від

28 квітня 2021 року № 370-р «Питання річних загальних зборів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу Національного агентства залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що цей позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. При цьому виходив з того, що, звертаючись до суду з позовом про припинення дії контракту і мотивуючи такий позов порушеннями статті 26 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту державних інтересів або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливих суспільно значимих несприятливих наслідків порушення відповідних норм і правил. У даному випадку дії Національним агентством здійснюються ним як суб`єктом владних повноважень у визначеному законом порядку. Зокрема, такий орган, що наділений контролюючими функціями, видає припис, який є обов`язковим до виконання і може бути оскаржений до суду. Оскільки дії щодо видання припису є публічно-правовими, то і подальше звернення до суду з позовом про припинення дії контракту зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру й повинно розглядатись у порядку адміністративного судочинства. Таким чином, апеляційний суд вважав, що спори, які виникають за участю суб`єкта владних повноважень

з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими. За таких обставин висновки суду першої інстанції, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд також посилався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 161/14920/16-а (провадження № 11-25апп18).

Аргументи учасників справи

У жовтні 2021 року до Верховного Суду від Національного агентства надійшла касаційна скарга, у якій агентство, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди попередніх інстанцій не врахували норми процесуального законодавства та дійшли помилкового висновку про те, що цей спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Приймаючи оскаржувану постанову, апеляційний суд помилково вказав, що визначальним критерієм віднесення справи до адміністративної юрисдикції є наявність сторони у справі - суб'єкта владних повноважень на виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій, не врахувавши усталену практику Верховного Суду в подібних правовідносинах;

публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, і в якому держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Проте, у даному випадку відсутнє вертикальне підпорядкування відповідачів- ОСОБА_1 , АТ «НАК «Нафтогаз України», Кабінету Міністрів України позивачу Національному агентству. Крім того, у позивача відсутні повноваження на прийняття будь-яких рішень відносно відповідачів, оскільки позовні вимоги не носять зобов`язального характеру і не мають наслідком прийняття відповідних рішень будь-ким із відповідачів, а спрямовані лише на констатацію факту недотримання сторонами трудового договору (контракту) вимог Закону України «Про запобігання корупції» під час його укладання та позбавлення цього документа правових наслідків шляхом припинення, що дає підстави стверджувати про відсутність кваліфікуючої ознаки, яка притаманна суб'єкту владних повноважень у публічно-правових спорах;

відповідно до частини п`ятої статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом. Широке тлумачення вказаних винятків щодо можливості будь-якого суб`єкта владних повноважень звертатися до адміністративного суду з позовом до фізичної чи юридичної особи в разі, якщо спеціальним законом їм надано право на звернення до суду, спотворює природу і завдання адміністративного судочинства. При цьому у статті 26 Закону України «Про запобігання корупції» не передбачено прямої можливості звернення Національного агентства саме до адміністративного суду з позовом до фізичної особи;

суди попередніх інстанцій встановили, що предметом оскарження у цій справі є контракт № 1, укладений з головою правління АТ «НАК «Нафтогаз України», на підставі якого між ОСОБА_1 та АТ «НАК «Нафтогаз України» виникли трудові правовідносини. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність підстави набуття певним суб`єктом права на працю, що свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин. Крім того, спір є цивільно-правовим за своїм змістом, оскільки стосується особистого немайнового права ОСОБА_1 щодо здійснення ним права на працю та виник у зв`язку із запереченням позивача права на укладення зазначеного трудового контракту. Враховуючи, що суд потенційно може припинити трудові відносини між роботодавцем та працівником, тому цей спір повинен розглядатись у порядку цивільного судочинства;

юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише на ті, що пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї. Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій, зокрема господарських товариств, власниками часток яких є держава або територіальна громада;

б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ. Предметом спору є контракт № 1, укладений з головою правління АТ «НАК «Нафтогаз України», який є трудовим договором в розумінні статті 21 КЗпП України. Відповідно до умов контракту та Статуту АТ «НАК «Нафтогаз України» посада голови правління товариства не є посадою у державному органі чи його апараті, а виконання посадових обов`язків за вказаною посадою не належить до публічної служби. Тому, укладання та припинення контракту з головою правління АТ «НАК «Нафтогаз України» не є публічно-правовими відносинами, оскільки такі не пов'язані з реалізацією права на проходження публічної служби, а є спором щодо трудових правовідносин;

звернення до суду з позовом зумовлено виявленням Національним агентством порушень частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції» та не вимагає від органу попереднього вжиття додаткових, у тому числі превентивних, заходів. Таким чином, припис не слугує передумовою для звернення Національного агентства до суду, у порядку передбаченому статтею 26 Закону України «Про запобігання корупції». Суд апеляційної інстанції нерозривно пов'язав повноваження Національного агентства щодо внесення приписів та звернення із відповідними позовами. Фактично такий висновок апеляційного суду свідчить про те, що реалізація статті 36 КЗпП України, яка визначає правові підстави для припинення трудових правовідносин, можлива лише у разі внесення приписів Національним агентством, що суперечить нормам вказаної статті. Національне агентство може вносити приписи щодо усунення порушень законодавства, керівнику будь-якого підприємства, установи, організації в тому числі якщо така юридична особа не наділена владними функціями. Таким чином, стверджуючи про публічно-правовий характер цього спору лише на підставі наявності у Національного агентства повноважень щодо внесення приписів та наявності контрольних функцій, суд апеляційної інстанції допустив порушення статей 12, 26 Закону України «Про запобігання корупції», статті 36 КЗпП України;

предметом спору у цій справі є контракт, укладений з головою правління АТ «НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_1 та АТ «НАК «Нафтогаз України». Відповідно до пункту 1.2 цей контракт є трудовим договором. На підставі контракту виникли трудові відносини між головою правління та товариством. Спірні правовідносини у ційстосуються спору про право, а не спору між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Тому цей спір належить до цивільної юрисдикції;

неузгодженість правових позицій судів у подібних правовідносинах породжує неоднозначність судової практики та, як наслідок, стан правової невизначеності. Національне агентство, реалізуючи повноваження, визначені статтями 26, 67 Закону України «Про запобігання корупції» зверталось із подібними позовами у справах № 911/1314/21, № 631/404/20, № 759/9875/21. Наведені справи, враховуючи приватноправовий характер правовідносин, розглядались у порядку цивільного або господарського судочинства в залежності від суб`єктного складу сторін. У справі № 911/2825/18 за позовом Національного агентства до Здорівської сільської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Будівельний альянс» про визнання договору недійсним, Верховний Суд, зробивши висновок про те, що Національне агентство звертаючись з таким позовом реалізує повноваження, передбачені законодавством, не поставив під сумнів питання стосовно предмету спору, характеру спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, які очевидно мають ознаки приватноправових правовідносин, що впливають на майнові та особисті немайнові права, у зв`язку з чим справа підлягала розгляду та була розглянута за правилами господарського судочинства.

У листопаді 2021 року від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:

якщо хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, то такий спір є публічно-правовим (частина перша статті 4 КАС України). Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту' законом. У частині четвертій статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. За таких обставин у цій справі визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є: наявність стороною у справі суб`єкта владних повноважень та виконання ним у спірних правовідносинах управлінських функцій. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про звернення Національного агентства до суду саме як суб`єкта владних повноважень та у межах виконання ним владних управлінських функцій, що з точки зору предметної юрисдикції судів характеризується саме як спір у публічно-парових відносинах та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства;

вертикальне (пряме) підпорядкування відповідачів Національному агентству не може бути визначальною рисою для розмежування приватно-правових та публічно-правових відносин. Відповідачі не підпорядковані позивачу, але це не позбавляє позивача владних функцій та повноважень щодо відповідачів, визначених Законом України «Про запобігання корупції»;

норми КЗпП України та їх зміст дають підстави для висновку, що спір кваліфікується як трудовий, перш за все, за суб`єктним складом та статусом сторін: трудовий спір - це спір між працівником та роботодавцем (уповноваженим органом), тобто між учасниками трудових відносин, що виник за наслідками трудових відносин між ними, або спір між особою, що мала намір працювати та особою, яка відмовила у прийнятті на роботу (потенційними працівником та роботодавцем). Судова практика свідчить про те, що трудові спори також в окремих випадках є підсудними судам адміністративної та господарської юрисдикцій. Проте, у будь-якому разі, усі трудові спори мають спільну ознаку суб`єктного складу (сторонами спору є працівник (посадова особа) та роботодавець (орган управління). У цій справі Національне агентство, яке звернулося з позовом про припинення трудового договору (контракту)

ОСОБА_1 з АТ «НАК «Нафтогаз України», не є роботодавцем особи; не є учасником трудових відносин, про припинення яких заявлено позов; позовні вимоги обґрунтовує виявленим ним порушенням частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції» у зв`язку з укладанням трудового договору (контракту); право на звернення до суду мотивує необхідністю реалізації владних повноважень, визначених статтею 26 Закону України «Про запобігання корупції»

у разі виявлення агентством порушень, передбачених частиною першою цієї статті;

заперечуючи публічно-правовий характер спору та наполягаючи на приватно-правових відносинах між відповідачами та позивачем, Національне агентство не навело жодного факту щодо порушення приватного права та/бо інтересу, з метою захисту якого (яких) подано позов у цій справі. Натомість, у своїй касаційній скарзі позивач акцентує, що його інтерес полягає у захисті інтересу держави шляхом припинення контракту, який суперечить нормам Закону України «Про запобігання корупції». Враховуючи відсутності порушеного приватного права позивача під час звернення до суду з позовом у цій справі, виникнення спору саме внаслідок реалізації позивачем владних управлінських повноважень, визначених статтею

26 Закону України «Про запобігання корупції», висновки судів попередніх інстанцій щодо розмежування цивільної та адміністративної юрисдикції спорів

є правильними та обґрунтованими, не суперечать висновкам, викладеним

у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач;

Національне агентство також безпідставно посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду під час розгляду інших справ, які

є нерелевантними;

доводи позивача, що віднесення судами попередніх інстанцій спору у цій справі до публічно-правового породжує юридичну невизначеність необґрунтовані, оскільки у справах, про які зазначає Національне агентство, остаточні судові рішення та висновки Верховного Суду відсутні. Крім того, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень слід дійти висновку, що зазначені спори за своїм правовим регулюванням не є подібними до спору у цій справі.

У листопаді 2021 року від представника Кабінету Міністрів України надійшов відзив на касаційну скаргу Національного агентства. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що:

мотивуючи правову підставу для звернення до суду позивач вказує про неодноразові повідомленим про можливе порушення ОСОБА_1 норм статті 26 Закону «Про запобігання корупції». Проте в апеляційній скарзі позивач не повідомляв ці обставини, відповідно вказане питання не досліджувалось судами попередніх інстанцій. При цьому, докази щодо наявності вказаних повідомлень позивачем до суду також не надано;

реалізація позивачем повноважень щодо запобігання корупції, зокрема шляхом звернення до суду із позовом про припинення трудового договору (контракту) на підставі статті 26 Закону України «Про запобігання корупції», фактично є реалізацією державою в особі конкретного суб`єкта владних повноважень зазначеної функції;

наведена позивачем у касаційній скарзі судова практика не може застосовуватись до спірних правовідносин у цій справі, оскільки є не тотожною (подібною) з огляду на склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання;

безпідставним є твердження позивача про те, що Національне агентство не наділено повноваженнями щодо прийняття будь-яких рішень відносно відповідачів, позаяк норми Закону України «Про запобігання корупції» передбачають повноваження позивача на внесення припису, у випадку виявлення порушення вимог вказаного Закону;

необґрунтованими є доводи скаржника про те, що стаття 26 Закону України «Про запобігання корупції» не передбачає можливості звернення органу до адміністративного суду з позовом до фізичної особи, оскільки можливість звернення до відповідно суду (предметна юрисдикція) визначається лише процесуальним законодавством з урахуванням суб`єктного складу та видом правовідносин;

твердження Національного агентства про відсутність ознак публічно-правового спору спростовується також тим, що позивач заявив вимоги до Кабінету Міністрів України, як одного із відповідачів у справі, який є суб`єктом владних повноважень та приймає рішення у формі постанов та розпоряджень. Оскільки позивач пред`явив вимоги про припинення контракту, який було укладено із ОСОБА_1 на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 28квітня 2021 року № 370-р, є підстави вважати, що правовідносини, які передували спірним також виникли внаслідок реалізації Кабінетом Міністрів України публічно-владних управлінських функцій;

безпідставним також є твердження позивача, що спір у цій справі є спором про право, оскільки Національне агентство звернулось до суду не за захистом трудових прав та законних інтересів, або матеріально-правових заходів, організаційних і процесуальних способів припинення і попередження порушень трудового законодавства. При цьому характер спірних правовідносин не зумовлюється наявністю майнового інтересу позивача;

у касаційній скарзі позивачем вказує на відсутність ознак спору, пов`язаного з проходженням публічної служби. Суди попередніх інстанцій в оскаржених рішеннях не встановлювали обставини, які вказували б на те, що цей спір стосується питаний щодо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби.

У листопаді 2021 року від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Зміст відзиву на касаційну скаргу, що поданий представником ОСОБА_1 , аналогічний змісту відзиву на касаційну скаргу, який направлено до суду АТ «НАК «Нафтогаз України».

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Національне агентствооскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, виключних випадків, за яких справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України, не встановлено.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 761/25659/21 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук