Справа № 180/2523/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем судового засідання Лебедєвою І.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала на підприємстві відповідача 26 років: в період з 28.11.1986 року по 28.08.1987 року на посаді машиніста конвеєра (Грушівська збагачувальна фабрика), з 28.08.1987 року по 01.10.1988 року розчинником реагентів (Грушівська збагачувальна фабрика), з 01.10.1988 року по 21.06.1993 року концентраторник (Грушівська збагачувальна фабрика), з 21.06.1993 року по 05.12.2012 року сепараторник (Грушівська збагачувальна фабрика). Внаслідок неналежних умов праці отримала професійні захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба другого ступеня: синдром вираженої церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дискорегуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та астено-іпохондрічними розладами; синдромом полірадікулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійкий больовий компонент, в сполученні з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня з порушенням функції ходи); нейросенсорна приглухуватість справа 3 ст. (зі значним зниженням слуху), зліва 1 ст. (з легким зниженням слуху). 27.11.2013 року було складено Акт форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання, причинами виникнення яких є шкідливі умови праці: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Первинним оглядом МСЕК 13.01.2014 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності безстроково. Вважає, що у зв`язку з хронічними професійними захворюваннями порушено звичний спосіб її життя, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, вона постійно відчуває фізичний біль, обмеженість у можливості продовжувати активний спосіб життя. Хронічне професійне захворювання є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача.

Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на її користь моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я в сумі 216000 гривень.

Також позивач просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 19.10.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

04.11.2021 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що жодних доказів на підтвердження факту заподіяння позивачці моральних страждань матеріали позовної заяви не містять. Крім того, немає висновків експертизи. Сума моральної шкоди розрахована по методиці Ерделевського О.М. , яка є виключеною із Реєстру методик проведення судових експертиз. Крім того, щодо 3 групи інвалідності не вказано відповідних обмежень щодо умов та характеру подальшої праці (протипоказань), що не позбавляло можливості працювати і далі. При прийманні на роботу позивача було ознайомлено з наявністю небезпечних та шкідливих факторів, але вона продовжила працювати в даних умовах виробництва, отже безпосередньої вини підприємства у професійному захворюванні позивача немає. Професійне захворювання, яке спричинило ушкодження здоров`я працівника або професійне захворювання, породжує право працівника на одержання відповідних видів соціальних послуг і страхових виплат, в зв`язку з чим лише факт втрати професійної працездатності не призводить до безспірної необхідності відшкодування моральної шкоди, оскільки остання погашається відшкодуванням втраченого заробітку або відповідної її частини, відшкодуванням позивачу витрат на медичну і соціальну допомогу, виплати одноразової допомоги, яка забезпечує фінансову можливість для соціальної реабілітації позивача.

Ухвалою від 18.11.2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив.

За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходилася у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 28.11.1986 року по 28.08.1987 року на посаді машиніста конвеєра (Грушівська збагачувальна фабрика), з 28.08.1987 року по 01.10.1988 року розчинником реагентів (Грушівська збагачувальна фабрика), з 01.10.1988 року по 21.06.1993 року концентраторник (Грушівська збагачувальна фабрика), з 21.06.1993 року по 05.12.2012 року сепараторник (Грушівська збагачувальна фабрика)(а.с.24-28).

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 27.11.2013 року, ОСОБА_1 працювала в умовах впливу шкідливих факторів 26 років 2 місяці 18 днів, має такий діагноз: вібраційна хвороба другого ступеня: синдром вираженої церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дискорегуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та астено-іпохондрічними розладами; синдромом полірадікулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійкий больвий компонент, в сполученні з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня з порушенням функції ходи); нейросенсорна приглухуватість справа 3 ст. (зі значним зниженням слуху), зліва 1 ст. (з легким зниженням слуху). Професійні захворювання виникли за обставин: в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого у ПАТ «МГЗК», недосконалість технології (а.с.20).

Оглядом МСЕК від 13.01.2014 року ОСОБА_1 первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності, з 08 січня 2014 року безстроково (а.с.21).

Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено ОСОБА_1 безпечних умов праці, що призвело до професійних захворювань останньої.

Внаслідок професійних захворювань позивачка морально і фізично страждала через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності.

Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

ОСОБА_1 отримала професійні захворювання на виробництві, і їй встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково у зв`язку з професійними захворюваннями.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок професійних захворювань, отриманих на виробництві відповідача.

Суд не може погодитися з доводами представника відповідача АТ «Марганецький ГЗК», що позивачка був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодилася з ними, самостійно прийняла рішення працювати на виробництві у відповідача, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Не заслуговують на увагу й доводи відповідача, що відсутні такі умови виникнення в АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язання на відшкодування моральної шкоди, як «неправомірні дії чи бездіяльність» та «вина», оскільки, як зазначено в Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 27.11.2013 року, професійне захворювання позивача виникло в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого у ПАТ «МГЗК», недосконалість технології.

Крім того, відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати нею професійної працездатності - 60%, третьої групи інвалідності, які встановлені безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, тривалий період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений представником позивача розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 100 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1000,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення).

Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 80, 263-268, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір на користь держави в розмірі 1000,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Єдності, 62, .

Дата складення повного тексту судового рішення 27 січня 2022 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна