Дата документу 13.01.2022 Справа № 310/8840/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 310/8840/20 Головуючий у 1 інстанції: Білоусова О.М.
№ 22-ц/807/102/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кримської О.М.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор розподільної системи «Запоріжгаз» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор розподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості донарахованого (не облікованого) об`єму природного газу,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Оператор розподільної системи «Запоріжгаз» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача вартість донарахованого необлікованого об`єму та обсягу природного газу у сумі 30651 грн 47 коп.

В обґрунтування позову посилається на те, що 13 липня 2020 року працівниками АТ «Запоріжгаз» на об`єкті споживання відповідача виявлено факт несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ, а саме неконструктивний отвір у вихідному патрубку ЗВТ, про що складено акт про порушення №000880 від 13.07.2020 р. Зважаючи на виявлення даного факту, оператором ГРМ ініційовано проведення експертизи ЗВТ. З метою проведення експертизи було демонтовано лічильник, а відповідальною за його доставку на експертизу особою було визначено споживача. З урахуванням недоставки на експертизу лічильника, комісією підтверджено факт несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ. Зважаючи на вищезазначене, відповідачу здійснено перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу вартістю 30651,47 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Запоріжгаз» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на недоведеність обставин, на які позивач посилався як на підтвердження позовних вимог. Просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2020 року працівниками АТ «Запоріжгаз» на об`єкті споживання відповідача, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено факт несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ, а саме неконструктивний отвір у вихідному патрубку ЗВТ. З урахуванням виявлених порушень представниками Оператора ГРМ у присутності представника споживача

Самелюк А.А., складено акт про порушення №000880 від 13.07.2020 р. у встановленому законом порядку (а.с. 13). Зважаючи на виявлення факту несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ Оператором ГРМ ініційовано проведення експертизи ЗВТ. 13 липня 2020 року лічильник демонтовано для проведення його експертизи, про що складено протокол про направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу, підписаний представниками Оператора ГРМ та представником споживача (а.с. 14). Після зняття ЗВТ запаковано в пакет з поліетилену, який опломбовано пломбою Оператора ГРМ з унікальним номером С59398673 із зазначенням в протоколі про направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу всіх відомостей у відповідності до Кодексу газорозподільних систем. З урахуванням недоставки на експертизу лічильника, комісією підтверджено факт несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ. З урахуванням виявленням факту несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ, комісією АТ «Запоріжгаз» з розгляду актів про порушення, було прийнято рішення про задоволення повністю акту про порушення №000880 від 13 липня 2020 року, що відображено у протоколі №1481 від 09.09.2020 р. (а.с. 18). Зважаючи на вищезазначене, відповідачу здійснено перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням (додаток 15 Кодексу ГРС) з 13.07.2019 року по 12.07.2020 року з урахуванням усіх газових приладів (плита газова - 1 шт., двоконтурних котел - 1 шт.), зареєстрованих осіб (зареєстровано 4 особи ) та опалювальної площі 47,8 м2). Вартість необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу склала 30651,47 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в установленому законом порядку позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт несанкціонованого втручання відповідача в роботу ЗВТ.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі, регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі Кодекс ГРС), Положенням про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики Українивід 27 грудня 2005 року № 619 (далі Положення).

У відповідності до пункту першого глави 6 розділу X Кодексу ГРС власник комерційного ВОГ або суб`єкт господарювання, що здійснює його експлуатацію на підставі відповідного договору з власником, забезпечує належний технічний стан комерційного ВОГ та його складових (зокрема ЗВТ), а також проведення періодичної повірки ЗВТ (крім населення) в порядку, визначеному главою 7 цього розділу та відповідає за дотримання правил експлуатації комерційного вузла обліку та його складових (ЗВТ).

Обов`язком споживача є належне утримання та експлуатація ЗВТ, а за недотримання правил експлуатації комерційного вузла обліку та його складових на нього покладається відповідальність у відповідності до Кодексу газорозподільних систем.

Положеннями пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС визначено види порушень споживача, внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, до яких, зокрема, належить несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу).

Несанкціонованим втручанням в роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу є втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), в наслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу (пункт 4 глави 1 розділу I Кодексу ГРС).

Відповідно до пунктів 1, 2 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС, у разі виявлення у споживача (несанкціонованого споживача) порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами.

У відповідності до пункту першого глави 10 розділу X Кодексу газорозподільних систем якщо під час перевірки (обстеження) комерційного ВОГ або при контрольному огляді вузла обліку за домовленістю сторін або ініціативою Оператора ГРМ чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) буде ініційована експертиза щодо перевірки пошкодження пломб/ЗВТ чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, вони мають діяти з урахуванням положень цієї глави.

Оскільки дотримання Оператором ГРМ процедури направлення лічильника газу на експертизу сторонами по справі не оспорюється, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів не вбачає підстав для повторного дослідження даної обставини та відповідність зазначених дій позивача вимогам законодавства.

Твердження апелянта щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, виражене у незастосуванні правового положення, передбаченого пунктом 6 розділу 10 глави Х Кодексу ГРС, відхиляється судовою колегією з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до підпункту 37 пункту 4 глави 1 Кодексу ГРС, для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме: 1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку; 2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації); 3) наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу). Наявність усіх трьох складових правопорушення є обов`язковим для визнання факту вчинення несанкціонованого втручання споживача в роботу ЗВТ. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів є підставою відсутності правопорушення. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 24.10.2018 року по справі №914/2384/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо трактування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/1656/17 зазначено, що з аналізу норми, передбаченої пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, вбачається, що несанкціонованим втручанням є не лише факт порушення, а й факт наявності такого наслідку, як викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються).

Апелянт стверджує, що недоставка на експертизу пакувального пакета, незалежно від причин такої недоставки, є підставою для підтвердження фактів (підозр) щодо несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ з відповідними наслідками, передбаченими Кодексом ГРС (а.с. 140).

Такий довід не є переконливим, позаяк належними доказами не підтверджується факт існування правопорушення (його елементів) у виді безпосереднього втручання відповідача у роботу ЗВТ та/або лічильника газу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо недоведеності позивачем факту несанкціонованого втручання відповідача у роботу ЗВТ.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3241), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, а також застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор розподільної системи «Запоріжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 червня 2021 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.М. Кримська

О.З. Поляков