Справа № 352/604/20
Провадження № 22-ц/4808/179/22
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Максимів Ю.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет заставиза апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» адвоката Жовтонецького Віктора Миколайовича на рішення Тисменицького районного суду від 27 вересня 2021 року під головуванням судді Струтинського Р.Р. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року АТ «Ідея Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позов обґрунтований тим, що 26.09.2013 між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 910.24233, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 192 001,68 грн., у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу CITROEN C4, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами за кредитним договором до 26.09.2018.

Частина грошових коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вище зазначеного транспортного засобу, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат, пов`язаних із купівлею автомобіля.

Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого позичальник мав сплачувати встановлену договором суму коштів зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 15,99% і сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору.

Однак позичальник не виконує зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, оскільки останній платіж (зарахування по кредитному договору) здійснено ще 29.11.2013, з огляду на що, станом на 20.04.2015 утворилася заборгованість позичальника за кредитним договором в розмірі 326 777,58 грн, що складається з: 149 900,83 грн основного боргу, 38 260,30 грн простроченого боргу, 40 060,98 грн прострочених відсотків, 1 566,17 грн строкових відсотків, 96 989,30 грн пені.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позичальником та позивачем було укладено договір застави вказаного транспортного засобу, який належав позичальнику на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

На підставі укладеного з позичальником договору застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору.

За умовами договору застави, відчуження предмета застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Проте АТ «Ідея Банк» стало відомо, що всупереч умов договору застави та без письмової згоди товариства, позичальником було відчужено предмет застави, актуальним власником якого є відповідачка ОСОБА_1 , із актуальним номерним знаком НОМЕР_3 .

Посилаючись на невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого наявна заборгованість за таким, встановлений на підставі реєстрації пріоритет обтяження та те, що реалізація (продаж) предмета застави, яка проведена позичальником без припинення обтяжень, не припиняє застави та така зберегла чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тому на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених законом, вилучення та передача предмета застави заставодержателю є примусовим заходом щодо забезпечення збереження такого, товариство просило:

- вилучити у відповідачки транспортний засіб, який є предметом застави - автомобіль CITROEN C4, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , та передати АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації;

- у рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.24233, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 в сумі 326777,58 грн, яка складається з 149 900,83 грн основного боргу, 38 260,30 грн простроченого боргу, 40 060,98 грн прострочених процентів, 1 566,17 грн строкових процентів, 96 989,30 грн пені, звернути стягнення на предмет застави, який належить відповідачці ОСОБА_1 , а саме: автомобіль CITROEN C4, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Рішенням Тисменицького районного суду від 27 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник АТ «Ідея Банк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи правильно встановив обставини: укладення між банком та ОСОБА_2 кредитного договору, договору застави спірного транспортного засобу та внесення запису про обтяження такого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна; порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору, виконання якого було забезпечено заставою спірного автомобіля, у зв`язку із чим по такому виникла заборгованість у розмірі 326 777,58 грн; що правовідносини між сторонами виникли з договірних правовідносин (кредитного договору та договору застави транспортного засобу), і тому відповідно до п. 1 параграфу 2 договору застави передбачено, що у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету); відчуження ОСОБА_2 всупереч умовам укладеного з банком договору застави автомобіля, що є предметом застави, без дозволу та відома банку, і на даний час власником заставного транспортного засобу є відповідачка ОСОБА_1 , на яку, враховуючи вимоги ст. 9, 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», поширюються умови договору застави про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Однак, встановивши вказані обставини, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позову.

Вказує, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, і застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи та на таку заставу може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відсутність договірних відносин між відповідачем та банком у цьому випадку не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави на підставі чинного договору застави та зареєстрованого обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є належним та ефективним способом реалізації прав позивача, передбаченим статтями 16, 589 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу» та пунктом 1 параграфу 5 договору застави від 25.09.2019 № 910.24233, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позивач повинен був пред`явити позов, у тому числі, і до ОСОБА_2 , якого необхідно було залучити в якості співвідповідача.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України якщо позов подано до кількох відповідачів позовна заява повинна містити зміст позовних вимог щодо кожного з них.

AT «Ідея Банк» звернулося із позовом про звернення стягнення на предмет застави до ОСОБА_1 , тому згідно позовної заяви банк не ставив вимог до ОСОБА_2 . Позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави було пред`явлено виключно лише до ОСОБА_1 , як єдиної особи власника предмета застави щодо якого застава зберегла свою чинність при переході права власності на нього, який і є належним відповідачем згідно чинного законодавства щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за пред`явленим позовом. За змістом ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Таким чином, законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

ОСОБА_2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник АТ «Ідея Банк» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином судом повідомлявся за останньою відомою суду адресою, яка міститься у матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою ОСОБА_2 не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 26.09.2013 між ПАТ «Ідея Банк», найменування якого змінено на АТ «Ідея Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.24233, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 192 001,68 грн, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу CITROEN C4, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами за кредитним договором до 26.09.2018 р.(а.с.11-14).

Грошові кошти в сумі 184 617 грн були перераховані на купівлю (фінансування купівлі) вище зазначеного транспортного засобу, а решта кошти в сумі 7 384,68 грн перераховано на фінансування страхового платежу.

Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів до 26.09.2018 включно та позичальник мав сплачувати встановлену договором суму коштів зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 15,99%, і сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору (а.с.15-17).

Згідно п. 1 параграфа 4 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава вищевказаного транспортного засобу.

Відповідно до п. 1, 2 параграфу 9 кредитного договору в разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15 % від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,65 % від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 25.09.2013 укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля CITROEN C4, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_2 (а.с.24-25).

Запис про обтяження вказаного автомобіля № 13925016 внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 26.09.2013 (а.с. 28-29).

Відповідно до п. 1 параграфа 2 договору застави транспортного засобу у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету).

Згідно п. 2 параграфа 2 договору застави транспортного засобу наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмета застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування транспортним засобом третім особам, переміщення транспортного засобу за межі території України здійснюються заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

Відповідно до п. 1 параграфа 3 договору застави транспортного засобу заставодержатель має право вилучити предмет застави в заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 параграфа 5 договору застави та/або у випадку порушення заставодавцем вимог п. 5 параграфа 5 договору застави.

Згідно п. 1 параграфа 5 договору застави транспортного засобу заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-яких зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором; виявлення заставодержателем погіршення предмета застави, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної часткової відсутності предмета застави; смерті заставодавця та в інших випадках передбачених законодавством.

Відповідно п. 2 параграфа 5 договору застави транспортного засобу звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі.

Відповідно до розрахунку, наданого АТ «Ідея Банк» ОСОБА_2 не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, оскільки останній платіж (зарахування по кредитному договору) здійснено ще 29.11.2013 (а.с. 36), в зв`язку з чим станом на 20.04.2015 виникла заборгованість у розмірі 326 777,58 грн, яка складається із: 149 900,83 грн - основний борг; 38 260,3 грн - прострочений борг; 40 060,98 грн - прострочені проценти; 1566,17 грн - строкові проценти; 96 989,30 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Згідно отриманої інформації Головного сервісного центру МВС України від 21.10.2020 № 31/23252 на час надання інформації актуальним власником заставленого транспортного засобу є відповідачка ОСОБА_1 , автомобіль зареєстровано 17.12.2013 як придбаний в торгівельній організації, підстава реєстрації: довідка рахунок № ВІА172939 від 15.12.2013, видано новий реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.90-92).

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 13.03.2020 № 65315705 в реєстрі 26.09.2013 за № 13925016 на підставі договору застави транспортного засобу від 25.09.2013 зареєстровано приватне обтяження застава рухомого майна автомобіля CITROEN C4, 2013 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , колір коричневий, відомості про обмеження відчуження: за погодженням з обтяжувачем, боржник ОСОБА_2 , обтяжувач ПАТ «Ідея Банк», термін дії обтяження: 25.09.2023 (змінено 25.09.2018, термін дії до змін: 26.09.2018) (а.с. 30-32).

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.. 1 Закону України «Про заставу», ст. 572 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 577 ЦК України моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Системний аналіз положень Закону України «Про заставу» і Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що у разі відчуження боржником предмета обтяження без згоди заставодержателя, обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника (покупця) у разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи і на таку заставу може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Указаний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 02 березня 2020 року у справі № 461/11912/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 359/1762/17, від 03 березня 2021 року у справі № 544/425/19.

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі № 199/6263/19 вказав, що колегія суддів не вбачає підстав відступати від вищевказаного висновку.

Також аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права містяться у постанові Верховного Суду від 02.12.2021 у справі № 587/2383/19.

Отже, відсутність договірних відносин між відповідачем та банком у цьому випадку не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави на підставі чинного договору застави та зареєстрованого обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є належним та ефективним способом реалізації прав позивача, передбаченим статтями 16, 589 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про заставу» та пунктом 1 параграфу 5 договору застави від 25.09.2013, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у відповідачки ОСОБА_1 перед банком відсутні зобов`язання за кредитним договором № 910.24233 від 26.09.2013 та вона не може самостійно відповідати перед банком за невиконання позичальником ОСОБА_2 кредитних зобов`язань, а позивач не залучив позичальника ОСОБА_2 в якості співвідповідача та не клопотав перед судом щодо його залучення.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду мають зазначатися заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Звертаючись з позовом позивач просив про вилучення предмета застави та передачу в управління на період до його реалізації та вказав, що таке є саме такими правомірними та необхідними заходами. Незважаючи на те, що в договорі застави передбачені повноваження заставодержателя щодо вилучення у відповідача предмета застави та передачі його в управління банку, для того, щоб державний виконавець під час виконання рішення суду (відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження») вилучив у боржника транспортний засіб та передав його на зберігання стягувачу, про це повинно бути зазначено в рішенні суду.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1136цс17.

Таких же правових висновків дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 2/489/846/2016 (провадження № 61-1670зпв18), від 30 травня 2018 року у справі № 555/661/16-ц (провадження № 61-579св17), від 10 жовтня 2018 року у справі № 461/11509/15-ц (провадження № 61-14188св18).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що вилучення та передача предмета застави заставодержателю є передбаченим законом примусовим заходом щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, що вживається на підставі рішення суду на період до його реалізації, якщо такий необхідний. Такий спосіб захисту є ефективним і відповідає правилу статті 5 ЦПК України та природі цивільних відносин, що виникли між сторонами спору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Всупереч умовам договору застави позичальник ОСОБА_2 без погодження із заставодержателем та за наявності Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису щодо спірного автомобіля 22.11.2013 зняв такий з обліку для реалізації. При цьому предмет застави неодноразово відчужувався, що підтверджується отриманою інформацією Головного сервісного центру МВС України від 21.10.2020 № 31/23252 (а.с. 92). Зокрема, 17.12.2013 спірний автомобіль перереєстрований на ОСОБА_1

ОСОБА_1 не заперечує факт існування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису щодо спірного автомобіля та не оскаржувала правомірність вчинення такого запису, як і наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Необізнаність ОСОБА_1 про неможливість відчуження спірного автомобіля з огляду на його перебування в заставі не є підставою для заперечення можливості кредитора (заставодержателя) реалізувати право на погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Тому оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та звернення стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме автомобіль CITROEN C4, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.24233, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , в сумі 326 777,58 гривень, яка складається із: 149 900,83 грн - основний борг; 38 260,30 грн - прострочений борг; 40 060,98 грн - прострочені проценти; 1 566,17 грн - строкові проценти; 96 989,30 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також вилучення у ОСОБА_1 цього транспортного засобу, який є предметом застави та його передачі позивачу АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 4 901,66 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 7 352,49 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 27 вересня 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (, м. Львів, вул. Валова, 11) за кредитним договором № 910.24233, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , в сумі 326 777,58 (триста двадцять шість тисяч сімсот сімдесят сім грн 58 коп.) гривень, яка складається із: 149 900,83 грн - основний борг; 38 260,30 грн - прострочений борг; 40 060,98 грн - прострочені проценти; 1 566,17 грн - строкові проценти; 96 989,30 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), а саме: автомобіль CITROEN C4, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Вилучити у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави - автомобіль CITROEN C4, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , та передати Акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 4 901,66 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 7 352,49 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.Д. Фединяк