ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/224/21 Номер провадження 22-ц/814/455/22Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С. І. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря судового засідання: Владімірова Р.В.,

за участі: представника позивача -адвоката Бондаренка С.Г.,

розглянувши в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за апеляційною скаргою адвоката Бондаренка Станіслава Григоровича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року, прийнятого під головуванням судді Крєпокого С.І. в с.Чорнухи, зі складанням повного тексту 12 листопада 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що має у власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :003:0334. Вказує, що протягом багатьох років між нею та її сусідкою, відповідачкою по справі ОСОБА_2 , існує конфлікт з приводу перешкод, які чинить відповідач у використанні її земельної ділянки. Просила заборонити ОСОБА_2 наближатись впритул до огорожі, розташованої по межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також перекидати через неї предмети та заходити за огорожу.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржив адвокат Бондаренко С.Г. в інтересах ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0334, площею 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована у АДРЕСА_1 .

Відповідач є користувачем суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Між земельними ділянками сторін 19.05.2018 року позивачем ОСОБА_1 на місці межових знаків було встановлено паркан.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач проникла на її земельну ділянку та частково знищила посів кукурудзи, що підтверджується актом обстеження від 01 липня 2021 року, складеного старостою Вороньківського старостинського округу та представниками Чорнухинської селищної ради.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог своє рішення мотивував тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє дії, які перешкоджають позивачу вільно володіти, користуватися, чи розпоряджатися земельною ділянкою.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач, як власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 вказувала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, заходячи на її територію та знищує посіви.

За правилами частини першої ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст.321 цього ж Кодексу встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 103 Земельного кодексу України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З наданих позивачем доказів : акту обстеження земельної ділянки ОСОБА_1 від 01 липня 2021 року, відеозапису щодо перебування відповідача на території цієї ділянки уздовж паркану та здійснення дій по прополці рослин, дає підстави колегії суддів для висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині та задоволення позову про усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні належною їй земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_2 заходити за межі огорожи цієї ділянки.

Відмовляючи в задоволенні зазначеної вимоги, районний суд не дав належної оцінки тому факту, що відповідачем не спростовані перелічені докази ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист згідно з принципом цивільного судочинства полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/7 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/6 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/5-ц (провадження № 14-338цс18).

Виходячи з наведеного, районний суд дав вірну оцінку тому, що позивачем не надано достатніх доказів засмічення земельної ділянки відповідачем, а вимога щодо заборони ОСОБА_2 наближатися впритул до огорожі, розташованої по межі земельної ділянки не є належним способом захисту прав позивача в розумінні ст.16 ЦК України та підставно відмовив в задоволенні цих позовних вимог і рішення районного суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бондаренка Станіслава Григоровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_2 заходити за огорожу, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_2 заходити за межі огорожи цієї ділянки.

В іншій частині рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.01.2022 р.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна