ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м.Суми

Справа №591/1642/21

Номер провадження 22-ц/816/68/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

у присутності :

представника Державної казначейської служби - Коперсако Яни Миколаївни ,

представника Головного управління Національної поліції України в Сумській області Литвиненка Артура Олеговича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Сумській області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Ніколаєнко О.О. у м. Суми, повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що 18 грудня 2020 року дільничним офіцером поліції Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

20 січня 2021 року Зарічним районним судом м. Суми за результатами розгляду справи №591/8404/20, порушеної за вказаним протоколом, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Посилаючись на положення п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України зазначає, що нею понесені витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн, спрямовані на відновлення свого порушеного права, які підлягають відшкодуванню. Також незаконними діями державних органів їй заподіяна моральна шкода. Позивачка вимушена була докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, протиправна поведінка дільничного офіцера спричинила приниження її ділової репутації та душевні страждання, які виявилися у нічних безсоннях, нервовому напруженні та стійких переживаннях з приводу ймовірності безпідставного накладення на неї штрафу.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на її користь шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн та матеріальні збитки в розмірі 1500 грн. Також просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Сумській області 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 25 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди, 1500 грн матеріальних збитків.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 807,69 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Сумській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував відсутності у справі належних допустимих доказів заподіяння позивачці моральних втрат, висновок суду в цій частині ґрунтується виключно на припущеннях.

Факт закриття провадження у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Протокол є носієм фактичних даних, на основі яких уповноважений орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Саме по собі складання протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про заподіяння особі моральних страждань. Крім того, постановою Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2021 року у справі №591/8404/20 була встановлена істина, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, що свідчить про справедливу сатисфакцію емоційних переживань, пов`язаних з документуванням події.

Європейський суд з прав людини у пункті 46 рішення від 13 липня 2006 року у справі «Сілін проти України» № 23926/02 зазначив наступне: « Суд здійснюючи свою оцінку на засадах справедливості, як вимагає статті 41 Конвенції вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою, справедливою сатисфакцією за моральну шкоду».

Заявник стверджує, що постанова про закриття провадження не є безумовним доказом неправомірності дій чи бездіяльності. Правові висновки аналогічні за своєю суттю, але у дещо інших правовідносинах викладені Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі 641/2328/17.

Крім того, заявник звертає увагу на безпідставність висновку суду першої інстанції про стягнення з відповідача збитків, які за своєї суттю є витратами на правничу допомогу, понесеними позивачкою у справі № 591/8404/20. Вважає, що задовольняючи таку вимогу позивачки суд першої інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року по справі №925/1196/18 та від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, про те, що процесуальні витрати понесені у судовому провадженні не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Головного управління Національної поліції в Сумській області, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивачки - адвоката Бикової Р.Ю., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У справі, яка переглядається суд першої інстанції встановив, що 18 грудня 2020 року службовою особою Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області складено протокол про адміністративне правопорушення, за яким ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

За змістом протоколу, керівник закладу «Спортлайн» Гончарова А.В. допустила проведення масового заходу в кількості понад 30 осіб, чим порушила п.п. 1 п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України №1100 від 11 листопада 2020 року.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2021 року у справі №591/8404/20 провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення закрито у зв?язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 13).

З відповіді від 16 квітня 2021 року Сумського РУП ГУНП в Сумській області вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 з приводу безпідставного складання відносно неї протоколу було проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено порушення службової дисципліни дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Сумського РУП ГУНП лейтенантом поліції ОСОБА_2 . За порушення службової дисципліни до поліцейського вжито заходи дисциплінарного впливу згідно з Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (а.с. 109).

22 грудня 2020 року між адвокатом Биковою Р.Ю. та Гончаровою А.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Відповідно до умов цього договору всього гонорар адвоката встановлюється за домовленістю сторін та складає 3000 грн, який сплачується адвокату у строк, визначений додатковою угодою до договору.

Відповідно до додаткової угоди №1, складеної 24 лютого 2021 року, п. 3.2 договору викладено в новій редакції. Гонорар адвоката встановлений в сумі 1500 грн за представництво інтересів клієнта у Зарічному районному суді м. Суми при розгляді справи №591/8404/20, 1500 грн за представництво інтересів клієнта у тому ж суді при розгляді справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 18).

Квитанціями №39 від 24 лютого 2021 року та №40 від 01 березня 2021 року підтверджується сплата двох платежів по 1500 грн за послуги з професійної правничої допомоги за договором від 22 грудня 2021 року (а.с. 19, 20).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до вимог статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила підставою для відшкодування шкоди - закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно достатті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності достатті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що факт закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про те, що протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП складено незаконно, що спричинило їй моральну шкоду.

У справі №591/8404/20 за матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суд встановив, що 18 грудня 2020 року відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за статтею 44-3 УКпАп за порушення нею п.п. 1 п.11 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року, яким було заборонено проведення масових (культурних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів за участю більш як 50 осіб (у разі проведення заходів з кількістю учасників до 50 осіб організатор забезпечує дотримання між учасниками фізичної дистанції не менше ніж 1,5 метра), а також діяльність кінотеатрів та закладів культури з наповненістю кінозалів або залів понад 50 відсотків місць у кожному окремому кінозалі або залі на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено зелений рівень епідемічної небезпеки.

При цьому, пункт 11 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року було виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1100 від 11 листопада 2020 року, яка набрала чинності 13 листопада 2020 року.

Тобто на момент складання протоколу дільничним офіцером поліції пункт 11 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року був виключеним, відтак наданий до суду матеріал не містив посилань на норми, які порушила ОСОБА_1 (а.с. 13).

За встановлених обставин суд дійшов висновку про закриття провадження з огляду на відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

З приводу безпідставного складання протоколу щодо ОСОБА_1 Сумським РУП ГУНП в Сумській області було проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено порушення службової дисципліни дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Сумського РУП ГУНП лейтенантом поліції ОСОБА_2 . За порушення службової дисципліни до поліцейського вжито заходи дисциплінарного впливу згідно з Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (а.с. 109).

Встановивши, що в наслідок незаконного складання службовою особою протоколу про адміністративне правопорушення позивачці було завдано моральних страждань, які полягали у безсонні, нервовому напруженні, стійких переживаннях з приводу можливого стягнення штрафу, порушенні психологічного комфорту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань позивачки внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди відхиляються апеляційним судом, оскільки здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

Крім того, неправомірність дій службової особи Національної поліції підтверджується також результатами службового розслідування Сумськоо РУП ГУНП в Сумській області.

Правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі 641/2328/17, на які посилається апелянт, не підлягають до застосування, оскільки правовідносини у справі, що переглядається, не є аналогічним правовідносинам в указаній справі.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

В частині заперечень апелянта щодо стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу, понесених нею під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів звертає увагу, що доводи відповідача в цій частині належним чином розглянуті місцевим судом, підстав для незгоди з висновками місцевого суду в цій частині колегія суддів не встановила.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справа №591/8404/20 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не розглядалася у порядку адміністративного судочинства, а Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено стягнення витрат на правову допомогу у випадку закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, тому наявні обґрунтовані підстави для відшкодування позивачці втрат, понесених нею у зв`язку з відновленням її порушеного права.

Позивачка надала належні докази щодо понесених нею під час адміністративного провадження витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання професійної правничої допомоги від 22 грудня 2020 року, додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 24 лютого 2021 року, квитанцію про оплату послуг, відтак, розмір понесених ОСОБА_1 витрат є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що ціна позову складає 6500 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 січня 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

В.І. Криворотенко