Справа № 183/916/16
№ 4-с/183/14/22

У Х В А Л А
06 січня 2022 року
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.,
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.
представника заявника Олійник О.А.
державного виконавця Кашарної Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа ОСОБА_2 ,
06 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2016 р. з нього, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 750,00 грн. щомісяця, починаючи з 26.02.2016 р. до досягнення дитиною повноліття.
Незважаючи на рішення суду про розірвання шлюбу, він та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю, вели домашнє господарство, спільно займалися вихованням дитини, тобто, не припиняли сімейні відносини.
Стягувач ОСОБА_2 не зверталася до органів державної виконавчої служби з приводу стягнення аліментів, виконавчий лист до виконання не пред`являла.
12.10.2021 року старшим державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кашарною Н.В. відкрите виконавче провадження ВП № 67044440 на виконання рішення суду від 04.04.2016 р. про стягнення аліментів на утримання дитини, та проведено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 26.02.2016 року по 30.10.2021 р.
16.11.2021 року він звернувся з заявою про проведення перерахунку заборгованості за виконавчим листом № 183/916/16, але йому було відмовлено
Заявник вважає, що такими діями та рішеннями державного виконавця порушені його права, оскільки державним виконавцем проведений розрахунок заборгованості бех урахування законодавства України, з огляду на нижченаведене.
У відповідності до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як порушення.
Статтею 5 Цивільного кодексу України визначено, що 1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. 3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду), аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Положення частини 1 статті 194 Сімейного кодексу України, застосовані державним виконавцем і які передбачають стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, набрали чинності з 28.08.2018 р. на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 р.
Заявник зазначив у скарзі, що відносин, які виникли до внесення зазначених змін належить застосовувати трирічний строк стягнення аліментів за минулий час, а десятирічний строк можливо відраховувати лише починаючи з 28.08.2018 р.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
-визнати дії старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кашарної Наталії Василівни щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 67044440 неправомірними;
-зобов`язати старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кашарну Наталію Василівну усунути порушені права боржника ОСОБА_1 .
В судовому засідання представник заявника ОСОБА_1 підтримала скаргу в повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в скарзі.
Заінтересована особа ОСОБА_2 , як стягувач, в судове засідання не з`явилася.
Старший державний виконавець Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кашарна Н.В. в судовому засіданні зазначила, що скаргу вважає необґрунтованою, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості проведений нею у відповідності до норм чинного законодавства України, просила суд відмовити у задоволенні скарги.
Розглянувши скаргу та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2016 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 750,00 грн. щомісяця, починаючи з 26.02.2016 р. до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до статті Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Згідно п. а ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Приписами ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що стягувач ОСОБА_2 у період з 2016 року по 2021 рік не зверталася до органів державної виконавчої служби з приводу стягнення аліментів, виконавчий лист до виконання не пред`являла.
Встановлено, що 12.10.2021 року старшим державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кашарною Н.В. відкрите виконавче провадження ВП № 67044440 на виконання рішення суду від 04.04.2016 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.
В межах виконавчого провадження старшим державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кашарною Н.В. проведено розрахунок заборгованості по аліментам станом на 01.11.2021 р.
З розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості проведено за період з 26.02.2016 року по 30.10.2021 року.
Відповідно до ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду у 2016 р.), аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Положення частини 1 статті 194 Сімейного кодексу України, застосовані державним виконавцем і які передбачають стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, набрали чинності з 28.08.2018 р. на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 р.
В той же час, суд приходить до висновку, що посилання заявника на порушення державним виконавцем норм законодавства України, які регламентують дію законодавства у часі у правовідносинах щодо стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини є помилковими, з нижченаведеного.
Вирішуючи питання поширення дії Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 р. № 2475-VI на заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яка утворилася до набрання чинності вказаним Законом, суд зазначає наступне.
У статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з частинами першою другою та четвертою статті 27 Конвенції, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей.
За приписами частин другою та третьої статті 51 Конституції України, Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р 2019 р. зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.
При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акту щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).
Таким чином, оскільки правовідносини (обов`язок сплачувати аліменти на підставі рішення суду) є тривалими, виникли до ухвалення акта законодавства (Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 р. № 2475-VI) та продовжують існувати після його ухвалення, застосуванню підлягають норми, передбачені зазначеним законом.
Враховуючи наведене, старший державний виконавець Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кашарна Н.В. правомірно, з урахуванням діючого законодавства України провела розрахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні ВП № 67044440 за період з 26.02.2016 року.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя Д.І. Городецький