Єдиний унікальний номер 234/3179/21
Номер провадження 22-ц/804/100/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Гапонова А.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду у м. Бахмут Донецької області в пись-мовому провадженні цивільну справу № 234/3179/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з апеляційною скаргою відповідача Військової частини НОМЕР_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2021 року (суддя першої інстанції Кравченко О.Ю.),-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової части-ни НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мотивована тим, що постановою Краматорського міського суду Донецької області від 19 грудня 2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністратив-ної відповідальності за ст. 124 КУпАП як водія транспортного засобу ЗІЛ «131» державний но-мерний знак НОМЕР_2 , який в умовах ожеледиці скоїв зіткнення з автомобілем Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував позивач. Транспортний засіб ЗІЛ «131» ДНЗ НОМЕР_2 належить відповідачу в/ч НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 військовослужбовець зазначеної військової частини.

Пошкоджений транспортний засіб Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Внаслідок вказаного зіткнення автомобілю позивача спричинено механічні ушкодження, ва-ртість відновлювального ремонту якого складає 101 777 грн. 97 коп. Також ним понесені ви-трати по сплаті послуг фахівця з незалежної оцінки майна у сумі 1 500 грн.

До теперішнього часу грошові кошти військова частина йому не сплатила, відповідальність водія застрахована не була, МТСБУ відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду.

Просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь вартість відновлювального ре-монту автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_3 у сумі 101 777 грн. 97 коп., вартість робіт по незалежній оцінці майна у сумі 1 500 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 у сумі 101 777 грн. 97 коп., вартість робіт по незалежній оцінці майна у сумі 1 500 грн., всього 103 277 грн. 97 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач Військова частина НОМЕР_1 в апеляційній скар-зі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рі-шення повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлена до стягнення сума не обґрунтована пози-вачем та не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки наданий позивачем звіт про оцінку транспортного засобу не підтверджує дійсну вартість матеріального збитку у ро-зумінні ст. 95, 102 ЦПК України. Експертне дослідження було проведено на замовлення по-зивача без чітко визначених питань до експерта, без визначення експертної установи та без постановлення судом ухвали про призначення судової експертизи. Звертає увагу, що з питання постановленого експерту, що міститься у висновку, неможливо встановити про яку саме до-рожньо-транспортну пригоду йде мова. Висновок не містить необхідної інформації щодо пош-кодження транспорту позивача. Позивач не надав документи, що підтверджують понесені ним судові витрати.

Відповідач також заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що військовос-лужбовець в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 виконував бойове завдання та здійснив усі можливі дії щоб запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди, але позивач не виконав вимоги Пра-вил дорожнього руху та не запобіг виникненню ДТП.

Крім того, посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджу-вав неможливість проведення ремонту без заміни пошкоджених деталей на нові, а також доказів того, що деталі, які підлягали заміні зняті з виробництва. Оцінка збитків з урахуванням коефіціє-нту фізичного зносу автомобіля відповідає законодавству, так як на момент його пошкодження він був у експлуатації більше 10 років, тому, на думку скаржника, позивач фактично поданим позовом намагається збільшити вартість автомобіля після ДТП за рахунок відповідача. Доводи позивача про необхідність відшкодування збитків відновлювального ремонту є безпідставними та необґрунтованими, адже розмір завданих збитків становить значно менше.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, рі-шення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездат-них осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного за-хисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наяв-ними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення су-ду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволен-ню.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриман-ням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам циві-льного процесуального законодавства України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, врахував, що володільцем джерела під-вищеної небезпеки автомобіля ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_4 є військова частина НОМЕР_1 , яка відповідно до ст. 1187 ЦК України повинна нести відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачу ОСОБА_1 внаслідок порушення Правил дорожнього руху військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому судом визначено з урахуванням звіту № 199/2021 від 23 грудня 2020 року про оцінку транспортного засобу у розмірі 101 777 грн. 97 коп. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальна шкода у загальному розмірі 103 277 грн. 97 коп., у тому числі: вартість відновлювального ремонту автомобілю Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 у сумі 101 777 грн. 97 коп., вартість робіт з незалежної оцінки майна у сумі 1 500 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Краматорського міського суду Донецької області від 15 січня 2021 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накла-дено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Встановлено, що 19 грудня 2020 року о 07-15 годин в м. Краматорську ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ЗІЛ «131» ДНЗ 48-71 Т1 в бік аеропорту по вул. Аероклубна, в умовах ожеледиці, за відсутності дорожньої роз-мітки, не врахував ширину проїзної частини та безпечний боковий інтервал, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямі, чим спричинив механічні пошкодження транспортних засобів. Таким чином, ОСОБА_2 порушив вимоги п. 11.1, 12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.6).

Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірно висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить позивачу, а також, обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, є встановленими та не потребують доказуван-ня. Доводи відповідача у апеляційній скарзі про відсутність вини ОСОБА_2 у вказаній дорожній транспортній пригоді суд вважає неспроможними.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_1 (а.с. 7).

ОСОБА_4 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , ніс військову службу за контрактом, під час скоєння ДТП виконував службові обов`язки водія на автомобілі ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_4 . Відповідно до копії технічного талону вантажного автомобіля ЗІЛ-131 військовий номер НОМЕР_4 , наданого військовою частиною НОМЕР_1 , автомобіль закріплений за військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 104).

Відповідно до частин 1, 4, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та об-ладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність із використання, зберігання й утримання військовою частиною транспортних за-собів, зокрема автомобілю ЗІЛ-131, реєстраційний номер НОМЕР_4 , має ознаки джерела підвище-ної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, ві-дшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, ви-користання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небез-пеку, є юридична або фізична особа, яка експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підви-щену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповід-ній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним тран-спортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», є Кабінет Міністрів України та Мініс-терство оборони України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил Украї-ни здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює війсь-кове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» вій-ськове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно визначено як державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомер-ційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах Украї-ни» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та держа-ві, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену за-коном та договором.

У результаті аналізу зазначених вище норм матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18) зробила правовий висновок про те, що враховуючи, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим май-ном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Таким чином, встановивши, що транспортний засіб ЗІЛ-131, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить в/ч НОМЕР_1 на праві оперативного управління, та був закріплений за водієм ОСОБА_5 , який на момент ДТП проходив службу в лавах Збройних Сил України, суд першої ін-станції обґрунтовано вважав, що саме вказана військова частина повинна відповідати за шкоду, завдану позивачу у ДТП 19 грудня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що звіт експерта-оцінювача не є належним та допусти-мим доказом у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; пока-заннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформа-цію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експер-там).

Відповідачем не доведено необґрунтованості чи суперечності звіту про оцінку транспортно-го засобу від 23 грудня 2020 року № 199/2021 іншим матеріалам справи та не спростовано викла-дених у ньому обставин.

Суд сприяв сторонам у всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, окрім іншого роз`яснив їм право на звернення до суду із клопотанням про призначення експертизи. Проте від-повідач цим правом не скористався.

Обов`язок доказування і подання доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України покладається на сторони, суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин спра-ви.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обста-вин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переко-нання.

За даними звіту № 199/2021 від 23 грудня 2021, вартість відновлювального ремонту Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 (101 777 грн. 97 коп.) не перевищує його ринко-ву вартість станом на момент його пошкодження (200 706 грн. 89 коп.), вартість матеріального збитку автомобіля на дату огляду (23 грудня 2020 року складає 64 323 грн. 35 коп. (а.с. 30-35).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про прийняття зазначеного звіту, який вико-наний фахівцем оцінювачем, що має необхідну кваліфікацію та стаж роботи, і який містить усі необхідні відомості, як належний доказ спричиненої позивачу шкоди.

Щодо посилань скаржника на недоведеність позивачем розміру спричиненої шкоди, оскі-льки наданий позивачем звіт про оцінку транспортного засобу не підтверджує дійсну вартість матеріального збитку. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на від-новлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньої пригоди.

Відповідно ст.ст. 22, 1192 ЦК України майнова шкода (збитки) - втрати, яких зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); розмір збитків, що підляга-ють відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засо-бів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, у разі, якщо вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) перевищує ринкову вартість КТЗ на момент його пошкоджен-ня, то відновлення автомобіля є економічно недоцільним, а розмір матеріального збитку, що за-подіяний власнику КТЗ, приймається рівним ринковій вартості автомобіля на момент його пош-кодження.

Із залученого до матеріалів справи звіту про оцінку транспортного засобу № 199/2021 від 30 січня 2021 року ринкова вартість транспортного засобу Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_3 до пошкодження становить 200 706 грн. 89 коп.(а.с. 8,9).

Враховуючи наведене суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги пози-вача та обґрунтовано відшкодував на його користь завдану ДТП матеріальну шкоду у сумі 101 777 грн. 97 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших ор-ганів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунту-ються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має ви-конати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рі-шення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рі-шення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм мате-ріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судово-го рішення. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив їх доводи і заперечення, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача пі-длягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розмі-ру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задово-лення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за перегляд справи судом апе-ляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касацій-ному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.

Суддя-доповідач : Ю.М. Мальований

Судді: А.В. Гапонов

Т.В. Космачевська