Провадження № 22-ц/801/168/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Управління Держпраці у Вінницькій області,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цвик Андрій Олегович, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Ан О. В. в м. Вінниця,

у цивільній справі № 127/32560/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування акту, визнання професійного захворювання таким, що пов`язане з виробництвом та зобов`язанням вчинити певні дії,

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування акту, визнання професійного захворювання таким, що пов`язане з виробництвом та зобов`язанням вчинити певні дії,.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що повноваження адвоката Цвика А. О. на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді, зокрема підписання та подання від її імені позовної заяви до суду, не підтверджені належним чином, оскільки до матеріалів позовної заяви не додано належних доказів наявності у адвоката Цвика А.О. необхідного обсягу цивільної дієздатності - права вчиняти підписи за позивача. Отже повертаючи позовну заяву позивачу, місцевий суд виходив з того, що позов подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання заяви та звернення з заявою до суду від імені та в інтересах позивачів, що є підставою для повернення заяви особі, яка її подала відповідно до положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з висновками зазначеними в ухвалі суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цвик А. О., подала апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ордер адвоката Цвика А. О. не містить застережень щодо відсутності у представника права на підписання та подання позовної заяви до суду. За таких обставин адвокат був наділений повноваженнями, які надані законом позивачу та будь-яких обмежень повноважень у представництві позивача не мав, в тому числі щодо підписання і подання позову від її імені.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача Управління Держпраці у Вінницькій області впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі частини другої статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає до задоволення з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним положенням ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позовна заява ОСОБА_1 підписана адвокатом Цвиком А. О., який на підтвердження своїх повноважень надав ордер.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що

до матеріалів позову не надано належних доказів наявності у адвоката Цвика А.О. необхідного обсягу цивільної дієздатності - права вчиняти підписи за позивача. Отже підставою для повернення заяви особі, яка її подала відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України стало те, що позов подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання заяви та звернення з заявою до суду від імені та в інтересах позивача.

Водночас, повертаючи заяву ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції посилається на те, що позовна вимога про встановлення факту смерті ОСОБА_2 внаслідок захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків медичного працівника не може бути вирішена, оскільки встановлення такого факту передбачене «Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», який затверджено постановою КМУ від 17.04.2019 року № 337. Також суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що спір належить до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Статтями 175, 177 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

Згідно із частиною сьомою статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України).

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За змістом статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Права адвоката під час здійснення адвокатської діяльності визначені у частині першій статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Водночас повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (частина друга статі 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною четвертою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Отже обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Тобто за змістом наведених норм, у разі існування певних обмежень повноважень представника, інформація про це повинна міститись у виданій довіреності, ордері або угоді.

У даному випадку ордер адвоката Цвика А. О. не містить застережень щодо відсутності у представника права на підписання та подання позовної заяви до суду.

Отже адвокат був наділений повноваженнями, які надані законом позивачу та будь-яких обмежень повноважень у представництві позивача не мав, в тому числі щодо підписання і подання позову від її імені.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування положень пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Також Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Інші обставини, зазначені судом першої інстанції, а саме про те, що позовна вимога про встановлення факту смерті ОСОБА_2 внаслідок захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19 під час виконання професійних обов`язків медичного працівника не може бути вирішена, оскільки встановлення такого факту передбачене «Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», а також спір належить до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства не розглядаються апеляційним судом, оскільки навіть при наявності таких обставин, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а не повертає позовну заяву.

Враховуючи, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали про повернення позовної заяви, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року залишатись у законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України, з направленням вказаної скарги до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цвик Андрій Олегович, задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська