Провадження № 2/161/1080/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

09.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона разом із третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Дані об`єкти нерухомого майна фактично є єдиною квартирою з одним входом. Вказує, що 17.03.2010 року за її згодою у цій квартирі був зареєстрований ОСОБА_2 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.11.2019 року в цивільній справі № 161/15996/19 ОСОБА_2 було визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 . Однак, вищевказане судове рішення вона не має змоги реалізувати, оскільки відповідача зареєстрований у тому числі й у квартирі № 144-А за тією ж адресою. Так, ОСОБА_2 у належному їй житлі не проживає з 2014 року та жодних правових підстав для збереження за відповідачем права користування квартирою немає. Останній не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, його особистих речей в квартирі не має. При цьому, реєстрація ОСОБА_2 в квартирі впливає на вартість комунальних послуг, які вона оплачую, а також на можливість отримання субсидії, у зв`язку з чим вона змушена нести додаткові витрати. Враховуючи наведене, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , а також стягнути з нього судові витрати по справі.

До початку судового засідання представником позивачки ОСОБА_5 було подано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 61).

Відповідач в судове засідання не з`явився, 18.01.2022 року від нього до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшла заява в якій він просить суд розгляд справи просить проводити у його відсутності, позов визнає (а.с. 53).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до початку судового засідання також подали заяви, в яких просять суд розгляд справи проводити у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують (а.с. 52, 60).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10-18, 31-38, 43).

Також, ОСОБА_1 згідно Договору купівлі-продажу від 21.09.2002 року, зареєстрованого у Волинському обласному БТІ 23.10.2002 року, реєстраційний № 6899, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

Як вбачається із технічного паспорта (реєстраційний № 6899) від 23.10.2002 року, вищевказані два житлові приміщення фактично складають квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 21-24).

Із будинкової книги А № 19659 та довідка Луцької міської ради від 01.11.2021 року вих. № 15809 від 01.11.2021 року слідує, що 17.03.2010 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1було зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 25-30, 40).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 , не проживає за адресою свого місця реєстрації з 2014 року. Зазначене підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, що видана ОСББ «Злагода-Довіра» від 27.08.2021 року та повідомленням Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області № 42330/50/04-21 від 06.10.2021року (а.с. 41-42).

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту позову ОСОБА_1 слідує, що ОСОБА_2 17.03.2010 року був зареєстрований у належній позивачці квартирі саме за її згодою.

Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В ході розгляду справи, судом не встановлено жодних обставин того, що між відповідачем і власниками житла існували домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом.

Жодних доказів того, що ОСОБА_2 приймає участь в утриманні квартири за адресою: АДРЕСА_1 та що у даному житлі є його речі суду надано не було.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 не проживає за адресою свого місця реєстрації понад 6 років, його реєстрація належному позивачці житловому приміщенні, впливає на вартість комунальних послуг, у зв`язку з чим остання змушена нести додаткові витрати, що істотно впливає та обмежує реалізацію її права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

При вирішення даного спору, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, також приймає до уваги факт визнання відповідачем позову та вважає що таке не порушує жодних прав та інтересів третіх осіб.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 908 грн. понесені останніми при сплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 21 січня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська