ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1220/19 Номер провадження 22-ц/814/10/22Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Пилипчук Л.І., Абрамова П.С.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, Київський районний у м. Полтаві відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у 2004 році познайомилася та мала відносини з відповідачем по справі. У 2007 році у них народилася донька - ОСОБА_3 .

У свідоцтві про її народження батьком записаний - ОСОБА_4 згідно статті 135 Сімейного Кодексу України.

Після народження дитини їх стосунки було припинено, відповідач не визнає себе батьком дитини та не надає ніякої матеріальної допомоги.

Враховуючи наведене, просила визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язати Київський районний у м. Полтаві відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області внести зміни в книгу реєстрації народжень, актовий запис №140 від 20 лютого 2007 року, про народження дитини ОСОБА_3 , змінивши в графі батько прізвище батька на « ОСОБА_1 », стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 березня 2019 року і до повноліття дитини. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Короткий зміст заочного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внесено зміни до актового запису №140 Книги реєстрації народжень від 20 лютого 2007 року про народження дитини ОСОБА_3 , складеного Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, включивши до актового запису відомості у графі батько та змінити відомості про батька з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 .

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 15196,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 11 серпня 2020 року залишено без задоволення та роз`яснено право на оскарження заочного рішення в загальному порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що в рішенні суду першої інстанції вказано, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомляв, не відповідає дійсності, оскільки жодних листів, судових повісток не отримував, та не знав про час на який призначено судове засідання та про можливість прийняття вказаного незаконного рішення без його участі.

Окрім того, він не був повідомлений про участь у проведенні молекулярно-генетичної експертизи, він просив про її відкладення у зв`язку із перебуванням на лікуванні у медичному закладі.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Ковжога О.І., спростовуючи доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що твердження заявника про його неповідомлення належним чином, спростовуються ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, де зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач знав про те, що цивільна справа перебуває на розгляді, був присутній у судових засіданнях, які були призначені на 07 травня 2019 року, 15 травня 2019 року, 29 серпня 2019 року, 13 грудня 2019 року, тому відповідач був належним чином повідомлений, а судом першої інстанції було вірно застосовано процесуальні норми.

Окрім того, ОСОБА_1 тричі не з`являвся до експертної установи для проведення експертизи, а його твердження, що він не відмовлявся від участі у проведенні молекулярно-генетичної експертизи, а просив про її відкладення у зв`язку із перебуванням у медичному закладі, вказує на ухилення останнього від її проведення.

Щодо явки та позиції учасників в апеляційному суді

Позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Від представника служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради до суду надійшло клопотання, в якому останній прохав при розгляді справи врахувати інтереси малолітньої ОСОБА_3 , а розгляд справи провести за відсутності представника третьої особи.

Інші учасники справи, зокрема, відповідач, у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що скаржник ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд його апеляційної скарги за адресою вказаною в апеляційній скарзі, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з відмітками про отримання ним адресованої кореспонденції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народила доньку - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Матір`ю дитини записана ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_4 . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану свідоцтва про народження дитини, відомості про батька внесені до актового запису відповідно до частини першої статті 135 СК України.

З пояснень позивача, наданих у суді першої інстанції, батьком дитини є ОСОБА_1 , з яким вона перебувала у відносинах з 2004 року по 2006 рік.

ОСОБА_6 в суді першої інстанції надала пояснення, що відповідач ОСОБА_1 в період з 2004 року по 2007 рік зустрічався з ОСОБА_2 , в них були стосунки, він часто був у неї вдома, разом відпочивали, надавав матеріальну допомогу, після народження доньки стосунки припинились.

Судом першої інстанції три рази призначалась судова молекулярно - генетична експертиза на вирішення якої ставилось питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? Відповідач не приходив до експерта.

Крім того, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2021 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено по даній цивільній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. На вирішення експертів поставлено питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

12 жовтня 2021 року до Полтавського апеляційного суду надійшов лист від відділення судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, в якому було повідомлено про неможливість виконання судового рішення у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на відбір зразків крові не з`явився.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи

Порядок здійснення судом судових викликів і повідомлень урегульовано Главою 7 «Судові виклики і повідомлення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Частиною третьої статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Частина перша статті 130 ЦПК України передбачає, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Згідно частини другої вказаної статті розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як передбачено частиною третьої статті 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Відповідно до частини четвертої статті 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

З матеріалів справи вбачається, що управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, надавши відповідь на запит Київського районного суду м. Полтави щодо доступу до персональних даних, повідомило, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 18-19).

Слід зазначити, що ОСОБА_1 в заяві про ознайомлення з матеріалами справи (т.1, а.с. 45) вказав свою адресу: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був присутній на судових засіданнях в суді першої інстанції, які відбулися 07 травня 2019 року (т.1, а.с. 46), 15 травня 2019 року (т.1. а.с. 54), 29 серпня 2019 року (т.1, а.с. 90), 13 грудня 2019 року (т.1, а.с. 117), що свідчить про його обізнаність про розгляд даної справи.

Суд першої інстанції надсилав кореспонденцію відповідачу, в тому числі і судову повістку на 09:00 год. 11 серпня 2020 року, на адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , однак поштові відправлення повернулися неврученими із зазначенням підстави «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.1, а.с. 162-163, 197-198).

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи (частина перша статті 131 ЦПК України).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду позовної заяви, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з цих підстав.

Щодо встановлення батьківства

Статтею 51 Конституції України, частинами другою та третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною другою статті 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Так, судом було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що запис відомостей про батька було зроблено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 140/2055/18 висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

З метою встановлення дійсних обставин справи ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 травня 2019 року (т.1, а.с. 57) було призначено по даній цивільній справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? Виконання експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

З матеріалів справи вбачається, що під час оголошення вищезазначеного судового рішення в судовому засіданні були присутні позивач та відповідач, що свідчить про їх обізнаність про проведення дослідження.

30 липня 2019 року до суду першої інстанції надійшло повідомлення від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення експертизи від 23 липня 2019 року №10-1048, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився до експертної установи для відібрання порівняльних зразків (т.1, а.с. 60-61) .

Разом з тим, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 15 липня 2019 року адресовану місцевому суду, в якій відповідач прохав обрати суд іншу експертну установу, яка розташована в межах Полтавської області, мотивуючи дане клопотання погіршенням стану здоровця, скрутним матеріальним становищем та пенсійним віком (т.1, а.с. 69).

Під час судового засідання, на якому був присутній в тому числі і відповідач, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2019 року (т.1, а.с. 92) було призначено по даній цивільній справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? Виконання експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

25 листопада 2019 року до місцевого суду надійшло повідомлення Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18 листопада 2019 року №9/836СЕ-19 про неможливість проведення експертизи, що обґрунтовано відсутністю біологічного матеріалу ОСОБА_1 , який не з`явився до експертної установи для відбору порівняльних зразків (т.1, а.с. 97-98).

Суд першої інстанції втретє призначив вищевказану експертизу 13 грудня 2019 року під час судового засідання, яке відбулося за участі сторін справи (т.1, а.с. 119) та доручив її проведення Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

З повідомлення Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 17 березня 2020 року №9/51СЕ-20 про неможливість проведення експертизи вбачається, що відповідач черговий раз не з`явився до експертної установи для відбору порівняльних зразків (т.1, а.с. 144).

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Суд першої інстанції, врахувавши норми статті 109 ЦПК України та поведінку відповідача, який не з`являвся до експертних установ для відібрання біологічного матеріалу, що свідчить про його ухилення, дійшов до висновку, що батьківство ОСОБА_1 стосовно народженої позивачем дитини ОСОБА_3 є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку.

Не погодившись із висновками суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі прохав призначити судову молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2021 року вищевказане клопотання відповідача було задоволено та призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (т.2, а.с. 49-50).

Будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце відбору зразків біологічного матеріалу експертною установою (т.2, а.с. 67, 81), ОСОБА_1 не з`явився до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, що стало підставою для повернення ухвали суду без виконання (т.2, а.с. 81).

Системне та неодноразове нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини.

Вказана бездіяльність відповідача призвела до неможливості проведення експертизи у справі і надала суду можливість в порядку статті 109 ЦПК України визнати факт, який відповідачем заперечувався та встановити, з урахуванням інших доказів, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність по суті прийнятого рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги відповідача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справи у суді першої інстанції відсутні.

Разом з тим, 24 листопада 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ковжога О.І. подав до суду клопотання про стягнення судових витрат, які пов`язані із прибуттям позивача до експертної установи.

На підтвердження вищевказаних витрат до суду подано: посадочний документ за маршрутом залізничного сполучення «Полтава Київська - Київ пасажирський» на ім`я ОСОБА_7 , дата відправлення: 12 серпня 2021 року, вартість 318,33 грн (т.2, а.с. 101); посадочний документ за маршрутом залізничного сполучення «Полтава Київська - Київ пасажирський» на ім`я ОСОБА_3 , дата відправлення: 12 серпня 2021 року, вартість 318,33 грн (т.2, а.с. 102); посадочний документ за маршрутом залізничного сполучення «Київ пасажирський - Полтава Київська» на ім`я ОСОБА_7 , дата відправлення: 16 серпня 2021 року, вартість 349,61 грн (т.2, а.с. 103); посадочний документ за маршрутом залізничного сполучення «Київ пасажирський - Полтава Київська» на ім`я ОСОБА_3 , дата відправлення: 16 серпня 2021 року, вартість 349,61 грн (т.2, а.с. 104); проїзний документ за маршрутом залізничного сполучення «Полтава Київська - Київ пасажирський» на ім`я ОСОБА_7 , дата відправлення: 01 жовтня 2021 року, вартість 296, 39 грн (т.2, а.с. 105); проїзний документ за маршрутом залізничного сполучення «Полтава Київська - Київ пасажирський» на ім`я ОСОБА_3 , дата відправлення: 01 жовтня 2021 року, вартість 296, 39 грн (т.2, а.с. 105); проїзний документ за маршрутом залізничного сполучення «Київ пасажирський - Полтава Київська» на ім`я ОСОБА_7 , дата відправлення: 01 жовтня 2021 року, вартість 296, 39 грн (т.2, а.с. 106); проїзний документ за маршрутом залізничного сполучення «Київ пасажирський - Полтава Київська» на ім`я ОСОБА_3 , дата відправлення: 01 жовтня 2021 року, вартість 296,39 грн (т.2, а.с. 106); довідка комунального підприємства «Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради», в якій зазначено, що загальний розмір втраченої заробітної плати ОСОБА_2 становить 838,22 грн, а саме: за 13 серпня 2021 року - 408,90 грн, за 01 жовтня 2021 року - 429,32 грн (т.2, а.с. 107-109).

Статтею 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 зазначено, що сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59.

Водночас, вищевказані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду або до експертної установи, що пов`язано із розглядом справи в суді, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

Враховуючи докази, подані позивачем до суду на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню, зокрема у частині відшкодування витрат на проїзд потягом за маршрутом залізничного сполучення «Полтава Київська - Київ пасажирський» та «Київ пасажирський - Полтава Київська» на загальну суму 2491,44 грн, адже з матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2021 року (т.2, а.с. 70) та 01 жовтня 2021 року (т.2, а.с. 81) ОСОБА_2 разом із дочкою були присутні у Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи для відібрання зразків крові. Довідка комунального підприємства «Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради» містить детальну інформацію про втрачений заробіток позивача в загальному розмірі 838,22 грн, а саме: за 13 серпня 2021 року - 408,90 грн, за 01 жовтня 2021 року - 429,32 грн, що є підставою для їх відшкодування.

Тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3329,66 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3329,66 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Л.І. Пилипчук

П.С. Абрамов