П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„11" січня 2022 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 264/5075/19

Номер провадження 22-ц/804/283/22

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря: Грішко С.В.

учасники справи :

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2021 року головуючого судді Штифорук О.В. зі складанням повного тексту судового рішення 06 грудня 2021 року по цивільній справі за скаргою про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, зазначаючи, що у провадженні державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Вахнової Т.В. перебуває виконавчий лист № 264/5075/19 виданий Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року та до повноліття дитини.

За час виконання вищезазначеного виконавчого листа у нього станом на 17 вересня 2021 року за розрахунками державного виконавця виникла заборгованість в розмірі 56 684,11 грн.

27 вересня 2021 року ним була подана заява, до якої було долучено квитанцію про сплату боргу в сумі 44 719,87 грн, та повідомлено державного виконавця, що на його банківських рахунках зберігаються грошові кошти на загальну суму 11 964,24 грн, які він просив списати в рахунок погашення боргу. Також, до вказаної заяви ним долучено декларацію про доходи з грудня 2019 року по теперішній час та договір підряду від 01 липня 2021 року.

18 жовтня 2021 року ним до відділу державної виконавчої служби подано заяву, в якій просив повідомити його про списання грошових коштів з його рахунків в рахунок погашення заборгованості за аліментами згідно з заявою від 28 вересня 2021 року та надати розрахунок зі сплати аліментів станом на дату звернення.

Письмової відповіді на своє звернення він не отримав, проте, було надано розрахунок боргу за аліментами, згідно якого заборгованість по аліментам станом на 21 жовтня 2021 року складає 16 971,24 грн. З вказаного розрахунку йому стало відомо, що за липень-вересень 2021 року була нарахована заборгованість за ч. 2 ст. 195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Також, зазначає, що грошові кошти державним виконавцем не були списані з його арештованих рахунків.

Вважає такі дії та бездіяльність державного виконавця незаконними, в зв`язку з чим був вимушений звернутись до суду та просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Вахнової Т. В.: - щодо відмови здійснення примусового списання грошових коштів з рахунків боржника ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 65156457; - щодо нарахування заборгованості за аліментами за період липень 2021 року, серпень 2021 року, вересень 2021 року за ч. 2 ст. 195 СК України, за виконавчим провадженням № 65156457; зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Вахнову Т. В. вчинити виконавчі дії : - щодо примусового списання грошових коштів з рахунків боржника ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 65156457; щодо перерахунку заборгованості по аліментам за період липень 2021 року, серпень 2021 року.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, зазначаючи, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що ним було подано заяву від 27 вересня 2021 року, в якій зазначено, про наявність грошових коштів на його рахунку, які він просив списати в рахунок погашення боргу по аліментам.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги .

У судовому засіданні апеляційного суду представник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) державний виконавець Вахнова Т.В. надала пояснення з приводу примусового виконання виконавчого провадження № 65156457.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з*явилася,належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання (а.с.82).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника відділу державної виконавчої служби, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Вахнової Т.В. перебуває виконавче провадження № 65156467 з примусового виконання виконавчого листа № 264/5075/19, виданого 30 жовтня 2020 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року та до повноліття дитини.

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у АСВП 65156457 станом на 17 вересня 2021 року у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 56 684,11 грн (а.с. 6).

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у АСВП 65156457 станом на 21 жовтня 2021 року у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 16 971,24 грн (а.с. 11).

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у АСВП 65156457 станом на 22 листопада 2021 року у боржника ОСОБА_1 сукупний розмір заборгованості складає 0,00 грн. Як вбачається з вказаного розрахунку за період липень-серпень 2021 року увійшли доходи боржника за вказаний період. Вересень 2021 року - сплачено боржником/стягнуто виконавцем 44 514,37 грн, 22 листопада 2021 року 8501,07 грн (а.с. 31).

Відповідно до копії дублікату чека № TS800338 від 08 жовтня 2021 року вбачається, що 27 вересня 2021 року через термінал самообслуговування платник ОСОБА_1 сплатив заборгованість за ВП № 65156457 в сумі 44 719,87 грн, отримувачем зазначений Центральний ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного МРУ МЮ (м. Харків) (а.с. 9).

Відповідно до копії платіжної вимоги № 65156457/1 від 28 жовтня 2021 року грошові кошти в сумі 35 231, 47 грн. від платника ОСОБА_1 зараховані стягувачу Центральному відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), призначенням платежу зазначено стягнення на користь ОСОБА_2 на підст.Виконавчого листа №264/5075/19 виданий 30 жовтня року виданий Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області та постанови про арешт коштів боржника ВП № 65156457 від 18 вересня 2021 року без утримання ПДВ (а.с. 40).

Відповідно до копії платіжного доручення № L1119T1UN3 від 19 листопада 2021 року сума 11 104,34 грн. платником ОСОБА_1 зарахована на рахунок отримувача, яким зазначений «Центральний ВДВС у м. Маріуполі Маріуп», призначення платежу стягнення згідно виконавчого документу 264/5075/19 30-10-2020 211116PBNKI88 ОСОБА_1 (а.с. 41).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Орган державної виконавчої служби та приватний виконавець щодо кожного рахунка ведуть електронний облік і звітність за сумами на рахунках у порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (надалі за текстом - Інструкція) cтягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування та державних банках, (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках (далі - депозитний рахунок).

Відповідно до п. 2 розділу VII Інструкції операції з грошовими коштами на рахунках, визначених пунктом 1 цього розділу, здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих виконавцем сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок.

Відповідно до п. 3 розділу VII Інструкції органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем щодо депозитного рахунку заводиться книга обліку депозитних сум (додаток 4), щодо рахунку авансових внесків - книга обліку авансових внесків (додаток 5). Книги обліку ведуться в автоматизовані системі виконавчого провадження. Запис здійснюється шляхом прямого введення обов`язкового складу реквізитів, який установлений для книги.

Відповідно до п. 5 розділу VII Інструкції в органі державної виконавчої служби ведення книг обліку за кожним рахунком здійснюється відповідальною особою, яка визначається розпорядчим документом начальника органу державної виконавчої служби (далі - відповідальна особа органу державної виконавчої служби). Відповідальна особа органу державної виконавчої служби здійснює підготовку розрахункових документів про перерахування коштів, ведення необхідних нарядів банківських документів та розпоряджень державних виконавців, підготовку звітності щодо коштів на рахунках органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 6 розділу VII Інструкції відповідальна особа органу державної виконавчої служби (приватний виконавець або відповідальна особа приватного виконавця) щомісяця до десятого числа наступного місяця розшифровує суми, що залишилися на перше число кожного місяця на депозитному рахунку та рахунку авансових внесків. При цьому не допускається об`єднання в одну суму коштів, що надійшли від одного боржника чи одного стягувача.

Відповідно до п. 10 розділу VII Інструкції після отримання з органу Державної казначейської служби України або банку виписок про наявність на відповідному рахунку коштів у книгу обліку негайно вносяться записи.

Відповідно до п. 11 розділу VII Інструкції при надходженні коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби чи рахунок авансового внеску відповідальна особа органу державної виконавчої служби повинна невідкладно повідомити начальника органу державної виконавчої служби, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу державної виконавчої служби на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис "ознайомлений", підпис та дату ознайомлення. Після цього відповідальна особа органу державної виконавчої служби невідкладно повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис.

Відповідно до п. 14 розділу VII Інструкції перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних доручень. Платіжне доручення підписується начальником органу державної виконавчої служби та відповідальною особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Копії платіжних доручень (реєстри до платіжних доручень) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.

Відповідно до п. 15 розділу VII Інструкції у разі надходження суми, яка не задовольняє вимоги усіх стягувачів, а також за необхідності відрахування виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження виконавець невідкладно складає розрахунок, який повинен містити загальну суму стягнених коштів, суму, що залишилась після відрахування витрат виконавчого провадження, перелік стягувачів кожної черги, визначених статтею 46 Закону, та суму коштів, яка перераховується кожному стягувачу, суму стягненого виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця, штрафів у разі винесення відповідних постанов. Розрахунок долучається до матеріалів зведеного виконавчого провадження.

З оглянутих в суді першої інстанції матеріалів виконавчого провадження номер за АСВП 65156457, встановлено, що виконавчий лист № 264/5075/19 від 30 жовтня 2020 року передано до виконання 14 квітня 2021 року, виконавче провадження відкрито 15 квітня 2021 року.

Зі скрін-шоту пошти Центрального ВДВС за електронною адресою вбачається, що на електронну адресу боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 23 листопада 2021 року успішно відправлено адресату копію відзиву.

З копій платіжних вимог та платіжного доручення встановлено, що 28 жовтня 2021 року та 19 листопада 2021 року грошові кошти перераховані на рахунок Центрального ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків).

Відхиляючи доводи скарги ,суд першої інстанції зазначив,що скаржником не доведено, що саме державний виконавець Вахнова Т.В. є суб`єктом вчинення відповідний дій, а саме відповідальною особою органу державної виконавчої служби, яка визначена розпорядчим документом начальника органу державної виконавчої служби, та уповноважена на вчинення дій, на бездіяльність якої скаржиться боржник, відповідно відсутні підстави вважати, що виконавець діяв з порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

З наданих суду документів встановлено, що державний виконавець Вахнова Т.В. на виконання вимог п. 14 розділу VII Інструкції здійснила перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби на підставі платіжних доручень, проте, доказів того, коли відповідно до п. 10 розділу VII Інструкції остання отримала від уповноваженої особи органу державної виконавчої служби з органу Державної казначейської служби України або банку виписок про наявність на відповідному рахунку коштів суду не надано.

Сам по собі факт сплати боржником через термінал самообслуговування певної суми коштів не є підставою здійснення перерахунку грошових коштів стягувачу та відповідного перерахунку заборгованості, оскільки для здійснення цих дій необхідне отримання державним виконавцем від уповноваженої особи органу державної виконавчої служби з органу Державної казначейської служби України або банку виписок про наявність на відповідному рахунку коштів.

Суд також зазначив,що зазначені в скарзі боржником підстави, ніяким чином не впливають на правомірність дій державного виконавця у виконавчому провадженні.

Крім того,судом встановлено, що згідно відмітки вхідної кореспонденції 27 вересня 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про скасування заходів примусового виконання рішення суду (обмеження в праві виїзду за кордон, обмеження в праві керування транспортним засобом, виключення відомостей з реєстру боржників, та інші заходи, що були застосовані до нього по виконавчому провадженню (а.с. 10).

На додаток до вищезазначеної заяви боржником надані документи, зокрема копія дублікату чеку від 27 вересня 2021 року та договір б/н від 01 липня 2021 року (а.с. 10, 9, 15-16).

18 жовтня 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби з заявою, в якій просив повідомити його про списання грошових коштів відповідно до його заяви від 27 вересня 2021 року та надати йому розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на дату звернення.

Відповідно до платіжної вимоги від 28 жовтня 2021 року грошові кошти перераховані стягувачу, а відповідно до платіжного доручення від 19 листопада 2021 року грошові кошти, які були стягнуті з рахунків боржника ОСОБА_1 , також перераховані стягувачу (а.с. 40-41).

В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості зі сплати аліментів від 17 вересня 2021 року (а.с. 7), від 21 жовтня 2021 року (а.с.11), від 22 листопада 2021 року (а.с.42).

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 17 вересня 2021 року виданий боржнику у відповідності до вимог діючого законодавства, містить суму сукупної заборгованості 56 684,11 грн станом на 17 вересня 2021 року, яка сторонами виконавчого провадження не оспорювалась (а.с. 7).

Відповідно до розрахунку від 21 жовтня 2021 року міститься запис про сплачені боржником/стягнуті виконавцем кошти в розмірі 44514,37 грн, сукупний розмір заборгованості зазначений 16 971,24 грн., також сума аліментів, яка підлягає стягненню за період липень-вересень 2021 року нарахована виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (а.с. 11).

Суд критично поставився до тверджень боржника ОСОБА_1 про те, що 21 жовтня 2021 року йому стало відомо, що сума аліментів, яка підлягає стягненню, за липень-вересень 2021 року нарахована виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки це спростовується розрахунком від 17 вересня 2021 року, який боржник отримав у вересні 2021 року та згідно якого вбачається, що за липень та серпень 2021 року боржнику сума аліментів, яка підлягає стягненню, нарахована виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Проте, отримавши розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 17 вересня 2021 року, боржник не надав державному виконавцю відомостей щодо наявного договору б/н від 01 липня 2021 року про надання ним послуг водія ФОП ОСОБА_4 , не звертався із заявою про проведення перерахунку заборгованості.

Встановлено, що відомості про те, що боржник ОСОБА_1 надає послуги водія замовнику ФОП ОСОБА_4 з вартістю виконання робіт за 1 календарний місяць відповідно до п. 3.1. зазначеного договору 2000 грн надані боржником до органу державної виконавчої служби 27 вересня 2021 року, відповідно до цього часу здійснювати перерахунок заборгованості за липень-вересень 2021 року у відповідальної особи органу державної виконавчої служби не було.

18 жовтня 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою, в якій просив повідомити про списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості з аліментів відповідно до його заяви.

21 жовтня 2021 року боржнику зроблений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

З урахуванням вимог п. 6 розділу VII Інструкції обов`язок відповідальної особи органу державної виконавчої служби розшифрувати суми, що залишились на перше число кожного місяця на депозитному рахунку та рахунку авансових внесків повинні бути розшифровані до десятого числа наступного місяця.

Підстави невідкладно складати розрахунок заборгованості визначені п. 15 розділу VII Інструкції, проте боржником ОСОБА_1 не наведено жодної з них, що в свою чергу звільняє виконавця невідкладно складати такий розрахунок.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що дії державного виконавця з примусового списання грошових коштів з рахунків боржника ОСОБА_1 та здійснення перерахунку заборгованості за аліментами за період з липня по вересень 2021 року включно, є законними, і не порушують прав ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні скарги,суд першої інстанції виходив з того,що доводи скаржника про порушення державним виконавцем вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження, а згідно наявних у справі доказів державним виконавцем вчинялися усі необхідні дії, спрямовані на належне виконання рішення по справі,а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним,з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Передбачено ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» , виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа , зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону України « Про виконавче провадження» , порядок стягнення аліментів визначається законом .

Згідно з вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає скаргу в межах заявлених письмових вимог та доводів заявника.

Рішення суду є обов*язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції , що позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Відповідно, судом правильно встановлена правомірність дій державного виконавця, та апеляційний суд вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Як судом першої інстанції ,так і судом апеляційної інстанції були досліджені матеріали виконавчого провадження № 65156457,та встановлено,що доводи скарги зводяться до власного тлумачення заявником закону, що суперечить чинному законодавству та не можуть бути підставою для задоволення такої скарги.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Окрім того, інші доводи заявника, щодо оскаржуваної дії посадової особи (державного виконавця), які наведені у заяві та в апеляційній скарзі, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги - без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат,слід зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 14 січня 2022 року.

Судді: