ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/7969/20

провадження № 22-ц/4809/126/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Антошина А. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Швець Роман Юрійович,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко Олена Валеріївна,

третя особа - ОСОБА_4 ,

представник відповідачів 1, 2 та третьої особи - адвокат Рабеко Микола Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Швець Роман Юрійович, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2021 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 вересня 2021 року у складі головуючого судді Мохонько В. В.,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

17.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко Олени Валеріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 , укладеного 16 червня 2016 року, зареєстрованого за №350, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири під №34 від 16 червня 2016 року, зареєстрованого за № 350, вчиненого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко Оленою Валеріївною.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач має право користування квартирою за адресою по АДРЕСА_2 , що підтверджено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 09.01.2014.

Відповідач ОСОБА_3 за договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тюртюбек Н. М. від 12.11.2012 подарувала вказану квартиру ОСОБА_5 і.

Відповідач ОСОБА_2 продала вказану квартиру за договором купівлі-продажу від 16.06.2016 іншій особі - ОСОБА_4 .

Згідно рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09.01.2014 позивач вселений до вказаного житлового приміщення, відповідачів зобов`язано не чинити перешкоди у користуванні квартирою та надати ключі від квартири де знаходяться його особисті речі, тому вважає, що має право користуватися вказаною квартирою, відповідачі не мали права її відчужувати та чинити перешкоди в квартиру де знаходяться його особисті речі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2021 року відмовлено у задоволені позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь - яких доказів, а судом не добуто підстав за яких даний договір купівлі-продажу може бути судом визнаний недійним.

Суд вказав, що посилання позивача та його представника ОСОБА_6 , як на підставу визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав ст. 405, 406 ЦК України, та ст. 156 ЖК Української РСР України, є необґрунтованими, оскільки вказані правовідносини не відносяться до правових підстав визнання правочинів недійсним та до правових підстав визнання правочинів недійсним, а ст. 156 ЖК Української РСР регулює питання права користування жилим приміщенням.

Додатковим рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 вересня 2021 рокустягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу. Стягнутои з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 4 000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

На його думку суд мав надати належну оцінку доказам та встановити причино - наслідковий зв`язок, що полягає саме у незаконних діях приватного нотаріуса - відповідача 3, які відображені посвідченні правочину договору купівлі - продажу від 16.06.2016. Оскільки, саме внаслідок підтвердження дійсності правочину, який був вчинений між відповідачем 1 та третьою особою, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, позивач (апелянт) був позбавлений можливості користуватися квартирою, що прямо суперечать нормам чинного законодавства України та порушують норми Конвенції.

Також вказує, що у даній справі спір виник між власником житлового будинку, який є одночасно і його користувачем, та іншим користувачем цього будинку з приводу користування житлом вже після припинення шлюбу з власником будинку.

Зазначає, що Кіровським районним судом м. Кіровограда було неправомірно відхилено доводи позивача, який посилався на застосування норми закону, а саме ст. 156 ЖК УРСР, а суд не застосував її, що є підставою для апеляційного оскарження.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

Також, звертає увагу суду, на порушення конституційних прав позивача, що полягає в невиконанні судового рішення, що набрало законної сили, а саме: рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 09.01.2014, якою відповідача 1 зобов`язано надати ключі апелянту та не чинити йому перешкоди в користуванні даним помешканням. Отже, здійснивши продаж квартири, відповідач 1 вчинила перешкоду користуватися даною квартирою та позбавила житла позивача, в порушення вимог вищевказаної ухвали, що є прямим порушенням норм Конституції України.

Представник позивача адвокат Швець Р. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення норм процесуального права ставить питання про скасування додаткового рішення суду.

Вказує, що зі змісту акту наданого адвокатом Рабенко М. М. та зі змісту заяви про розподіл судових витрат вбачається, що за весь час надання правової (правничої) допомоги не було подано жодних заяв та клопотань, окрім заяви про стягнення 12 000 грн. з позивача. Тож залишається незрозумілим на підготовку яких процесуальних документів адвокатом Рабенко М. М. було витрачено 4 години та чим це підтверджується. Також, надання консультацій тривалістю в 6 годин викликає сумніви та є маловірогідним, й не надано будь - яких доказів на підтвердження витрати часу.

Посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 №755/9215/15-ц, згідно якої: При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 адвокат Ребеко М. М. подав відзив на апеляційні скарги, в якому просив про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законними й обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг безпідставними.

Іншими учасниками справи відзиви на апеляційні скарги не подано.

Приватний нотаріус в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України, надала письвому заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 75 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та його представника адвоката Швеця Р. Ю., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідачів і третьої особи адвокат Ребеко М. М., який заперечував проти задоволення скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а судові рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

12.11.2012 ОСОБА_7 здійснила відчуження, належній їй на праві власності 14/22 частки кватири АДРЕСА_3 , шляхом дарування у власність ОСОБА_8 (а.с.10-13 т.1).

16 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О. В., предметом якого є квартира АДРЕСА_3 (а.с.14-17 т.1).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 09.01.2014 скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2013, вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 , зобов`язано ОСОБА_8 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_3 та надати ключі від вхідних дверей вказаної квартири (а.с.18-22 т.1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ч. 1,2 ст. 11 ЦПК України ).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Звертаючись із позовом до суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_1 пред`явив позов лише до продавця спірної квартири, а саме, ОСОБА_2 . Покупець спірної квартири ОСОБА_4 залучена до участі у справі третьою особою.

Разом з тим у справі про визнання недійсним правочину (договору купівлі-продажу), як відповідачі мають залучатись усі сторони правочину продавець та покупець.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Установивши, що у цій справі як відповідач залучений лише продавець як одна зі сторін правочину (договору купівлі-продажу), не залучено як відповідача покупця ОСОБА_4 , у задоволенні позову необхідно відмовити через неналежний склад відповідачів.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18).

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо неналежного дослідження судом першої інстанції доказів та фактичних обставин справи, не застосування норм ст. 156 ЖК УРСР не заслуговують на увагу, оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити через те, що позов пред`явлено до неналежного складу відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанцій не вирішив питання про склад осіб, які повинні брати участь у справі, заявлений позивачем спір неможливо вирішити через неналежний склад відповідачів, тому наведені ним доводи не мають правового значення для правильного вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року

№ 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

На підтвердження понесення відповідачами ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу її представником адвокатом Ребеко М. М. надано: - оригінали ордерів серія КР №93905, КР №93904, КР №93903 від 25.02.2021 (а.с.75-77 т.1); - оригінали квитанцій від 15.08.2021 про сплату 12 000 грн гонорару (а.с.212-214 т.1); - копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.02.2021, з доповненням до договору про надання правової (правничої) допомоги адвоката від 25.02.2021 (а.с.71-72 т.2).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідачів підлягає стягненню по 4000 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Швець Роман Юрійович, задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2021 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 вересня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко Олени Валеріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації - відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000,00 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4000,00 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 4000,00 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко