233 № 233/4157/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.,

за участю

секретаря судового засідання Кюсєвої Т.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача -

представника Органу опіки

та піклування Костянтинівської міської ради Карпушина В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, про заборону виїзду за кордон малолітньої дитини без дозволу батька до фактичного виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, в якому з урахуванням уточнень (а.с. 25-33) зазначив, що з 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який від якого вони мають дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На протязі спільного життя позивач був єдиним годувальником в родині. Відповідач не працювала та не вчилась, наразі також не працевлаштована. Шлюб сторін не склався та був розірваний у 2015 році. Позивач підтримував зв`язок із сином, спілкувався засобами зв`язку, забирав на вихідні, забезпечував усім необхідним, організовував відпочинок та оздоровлення. Після створення відповідачкою нової сім`ї погіршилися стосунки сторін, а також стосунки позивача з сином. У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною. Однак, відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні із сином, налаштовує дитину проти батька.

Зазначає, що у зв`язку із сімейними обставинами, пов`язаними із розірванням стосунків із другим чоловіком, наявністю ще однієї дитини, відсутністю джерел доходів, відповідач на даний час знаходиться в нестабільному психоемоійному стані, а отже є всі підстави вважати, що відповідачем буде прийнято рішення щодо переміщення дитини - ОСОБА_3 , на окуповану територію (наявність нерухомого майна та місце реєстрації відповідача) або за кордон (до родичів у Російській Федерації) без подальшого поверення на територію України, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, стане перешкодою для поновлення порушених прав позивача. Вищевказані обставини не раз підтверджувалися в побуті, відповідач самовільно змінила місце проживання дитини, обмежила позивача у спілкуванні із сином, переїхала з дитиною до м. Курахове, а потім до м. Костянтинівка, де нині поки що перебуває.

В липні 2021 року відповідачка звернулася до органу опіки та піклування щодо отримання дозволу на право виїзду малолітньої особи - ОСОБА_3 , до родичів у Російську Федерацію без згоди батька.

З метою унеможливлення безконтрольного вивезення дитини за межі території України та беручи до уваги бажання уберегти від вивезення дитини на постійне місце проживання за кордон до виконання судового рішення по справі № 233/4219/20, позивач ОСОБА_1 просить:

- заборонити ОСОБА_2 виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу батька ОСОБА_1 до фактичного виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 29 березня 2021 року.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано визначений законом строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2021 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про участь у судових засіданнях по цивільній справі у режимі відеоконференції.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Мартишевої Т.О.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2021 року у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, зазначив, що для отримання дозволу для виїзду їх дитини за кордон відповідач скористалася довідкою про заборгованість по аліментам, яка у теперішній час ним оскаржується у судовому порядку. До органу опіки та піклування за наданням дозволу відповідач звернулася нібито для виїзду дитини за кордон на відпочинок, однак на його думку рівень доходу відповідачки не дозволяє цього. Відповідачкою не надані документи у підтвердження строків та місця призначення її виїзду за кордон. Він має підозру, що дитина після виїзду може не повернутися, бо відповідачка має матір та брата, які тривалий час проживали та працювали у Москві. Виїзд відповідачки з дитиною за кордон перешкоджатиме виконанню рішення суду про спілкування батька з дитиною, а також ходу розслідування за його заявою про невиконання судового рішення. Він дійсно не сплачує аліменти на утримання дитини, бо судом їх стягнуто у частині від доходу, а він не працює. Вважає, що питання аліментів не стосується питання виїзду дитини за кордон, а законодавча норма, на яку посилається орган опіки та піклування, не має застосовуватися. Рішення органу опіки та піклування від 17 серпня 2021 року він не оскаржував. За законом для виїзду дитини за кордон потрібна нотаріально посвідчена згода батька, вважає, що орган опіки та пілкуваіння не повинен втручатись та не може підміняти його у цьому питанні, як батька, який не позбавлений батьківських прав. Просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, звернулася на адресу суду із заявами про розгляд цивільної справи у її відсутність, посилаючись на неможливість прибути на виклик суду у зв`язку із перебуванням на її утриманні двох неповнолітніх дітей, матері-пенсіонера, а також триваючу пандемію з CОVID-19, у цілях безпеки (а.с. 85, 98, 113, 121, 128), надала письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 63-64, 72-74). З відзиву вбачається, що відповідач не визнає заявлені позовні вимоги. Зазначає, що рішенням суду з позивача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти, які позивач не сплатив жодного разу, від сплати яких на її думку ухиляється. Вважає, що відповідач намагається перекласти свої батьківські обов`язки на матір дитини. Зазначила, що ініційовані позивачем судові справи несуть матеріальні витрати та спричиняють моральну шкоду їх родині. Нею були написані заяви про вчинення кримінального правопорушення до органів поліції. Вона неодноразово зверталася до позивача з проханням надати дозвіл на виїзд за межі України разом із сином. 17 серпня 2021 року Курахівська міська рада, розглянувши висновок Служби у справах дітей від 29 липня 2021 року про підтвердження місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 вирішив висновок затвердити та дозволити виїзд малолітньої дитини за кордон разом із матір`ю без згоди батька. У задоволенні позову просила відмовити повністю.

Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Карпушин В.С. у судовому засіданні зазначив, що у даному випадку є чинним рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради про затвердження висновку для тимчасового виїзду за кордон, який дозволяє відповідачці ОСОБА_2 виїзд з дитиною за межі України строком на один місяць. Діючим законодавством не передбачено підстав для заборони такого виїзду за умови надання відповідного дозволу. Вважає обґрунтованим висновок Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 15 грудня 2021 року № 1614/26 та його підтримує.

Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши позицію відповідачки, заслухавши пояснення представника Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 (а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 208/6136/15 від 13 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2015 року, а починаючи з 08 липня 2017 року - в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 68, 80).

Згідно із довідкою-розрахунком заборгованості, складеної старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерствіа юстиції (м. Київ) Хайдарі Р.Р. (а.с. 69-70, 81-83), заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за виконавчим листом № 208/6136/15 станом на 01 травня 2021 року становить 156375,35 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2021 року відділом поліції № 2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області зареєстровано заяву ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, у якій остання зазначила, що з 11 жовтня 2015 року по теперішній час колишній чоловік ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; номер кримінального провадження № 0000270 (а.с. 76).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/4219/20 від 29 березня 2021 року (а.с. 9-13), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено наступний порядок участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : систематичні побачення кожної першої та третьої неділі місяця з 10 години до 18 години в загальнодоступних місцях, з урахуванням бажання дитини; проведення одного тижня зимових, весняних та літніх канікул до 31 грудня 2024 року з батьком, з урахуванням бажання дитини; безперешкодне спілкування батька з сином за допомогою телефонного та інших засобів зв`язку. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду набрало законної сили 06 травня 2021 року.

29 липня 2021 року Службою у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міьсокї ради складено висновок (а.с. 67), у якому зазначено що шляхом вивчення заяви ОСОБА_2 про необхідність підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України, документів, поданих заявником, відвідування дитини за місцем її проживання, бесіди в телефонному режимі з батьком ОСОБА_1 , встановлено, що дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом із заявником за адресою: АДРЕСА_2 . Заявника повідомлено про необхідність інформувати Службу у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену частиною сьомою статті 184 КУпАП за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України (а.с. 67, 79).

Службою у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради за вих.. № 571 від 09 серпня 2021 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Курахівьскої міської ради 29 липня 2021 року розглядалася заява ОСОБА_2 про підтвердження місця проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для його тимчасового виїзду за межі України для відпочинку. Для участі у засіданні 29 липня 2021 року о 14-30 з позивачем ОСОБА_1 був здійснений мобільний зв`зок через додаток Viber і надано можливість висловити свою думку з зазначеного питання. Комісією, розглянувши заяву, документи ОСОБА_2 та акт обстеження умов проживання останньої, керуючись ст.. 157 СК України, п. 72-1 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року № 866, Положенням про комісію з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Курахівської міської ради, винесено рішення про доцільність надання висновку про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для його тимчасового виїзду за межі України.

Рішення про затвердження висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України або про відмову у затвердженні такого висновку приймається виконавчим органом.

ОСОБА_2 повідомлено про необхідність інформування служби у справах дітей про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену частиною сьомою статті 184 КУпАП за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України.

З матір`ю проведено бесіди щодо однакових прав та обов`язків батьків у вихованні спільної дитини та попереджено про правові наслідки при здійсненні перешкод у спілкуванні дитини з тим із батьків який мешкає окремо (а.с. 35).

Рішенням Виконавчого комітету Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області від 17 серпня 2021 року № 18-17 (а.с. 34, 66, 77-78) затверджено висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 для його тимчасового виїзду за межі України. Заявника повідомлено про необхідність інформування Служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену частиною сьомою статті 184 КУпАП за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України. Рішення пред`являється під час перетинання державного кордону України та діє протягом одного року з дня набрання законної сили.

Як встановлено у судовому засіданні, дане рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради на час розгляду справи не оскаржувалося та є чинним.

01 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся на адресу прокурора Донецької області з заявою у порядку ст. 214 КПК України, вказуючи про невиконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2021 року у справі № 233/4919/20 про усунення перешкод в спілкуванні батька ОСОБА_1 із дитиною ОСОБА_3 , невчинення дій спрямованих на примусове виконання цього рішення судовим виконавцем, що може свідчити про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 382, 367 КК України. Просив зареєструвати та внести інформацію з цієї заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати його, про що повідомити заявника (а.с. 47-49).

Позивачем у справі 20 жовтня 2021 року подано скаргу до слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя (а.с. 44-46) щодо зобов`язання уповноваженої особи прокуратури Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 подану 01 жовтня 2021 року, а також внести її відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, негайно розпочати розслідування фактів, вказаних в заяві із повідомленням заявника, тощо. Згідно постанови слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2021 року, справа № 236/13693/21, скаргу задоволено частково, зобов`язано уповноважених посадових осіб Донецької обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 (а.с. 97, 107).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради № 1614/26 від 15 грудня 2021 року (а.с. 109, 111) за результатами розгляду питання щодо позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про заборону виїзду за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу батька, встановлено, зокрема, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення дитина залишилася проживати разом із матір`ю. Батько дитини ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до матері дитини про усунення перешкод у спілкуванні із сином, однак навіть після набрання рішенням законної сили остання продовжує чинити перешкоди у спілкуванні. У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Органу опіки та піклування щодо отримання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 може виїхати з сином на постійне місце проживання на окуповану територію або за кордон до Російської Федерації без подальшого повернення на територію України.

Під час засідання комісії ОСОБА_1 підтвердив, що виплат на утримання дитини на даний час не робить. На його думку заборгованість по сумі аліментів ще не погоджена у зв`язку із оскарженням. На питання, чим годувати дитину, якщо батько ухиляється від сплати аліментів, повідомив, що «готовий забрати дитину, коли матері буде важко її годувати».

ОСОБА_2 з вересня 2021 року проживає у м. Костянтинівка, на даний час працевлаштована. Під час засідання комісії повідомила, що планує навесні, коли буде путівка з дітьми на декілька тижнів виїхати за кордон. Батько ОСОБА_1 з 11 серпня 2015 року по теперішній час ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, станом на 01 травня 2021 року розмір заборгованості складає 156375,35 грн.

Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, беручи до уваги наявність рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради від 17 серпня 2021 року № 18-17 «Про затвердження висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для його тимчасового виїзду за межі України», яке на даний час є дійсним, надати висновок про заборону виїзду за кордон малолітньої дитини без дозволу батька вважає недоцільним (а.с. 109, 111).

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року ратифікованої Верховною Радою України зазначено, що малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

У Постанові від 24 січня 2019 року у справі № 359/10337/16-ц, провадження № 61-25047св18, Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини, тощо.

Відповідно до ч. 5. ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Як встановлено у судовому засіданні, керуючись, зокрема, ч.2 ст. 19, ч. 5 ст. 157 СК України, виконавчий комітет Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області рішенням від 17 серпня 2021 року № 18-17 затвердив висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 для його тимчасового виїзду за межі України.

Факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем ОСОБА_1 .

Факту невиплати аліментів на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні позивач не заперечував, вказуючи при цьому, що розмір заборгованості по аліментам у теперішній час ним оскаржується у судовому порядку. На думку позивача питання аліментів жодним чином не повинно стосуватися питання виїзду дитини за кордон, а законодавча норма, на яку посилається орган опіки та піклування, не має застосовуватися до виниклих правовідносин, проте такі доводи позивача з огляду на вищенаведені положення діючого законодавства та встановлені обставини на переконання суду не є спроможними.

Зазначені вище рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області № 18-17 від 17 серпня 2021 року та висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради від 29 липня 2021 року прийняті з урахуванням інтересів дитини, із з`ясуванням думки позивача, останнім не оспорювались та є чинними. Рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області № 18-17 від 17 серпня 2021 року діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили.

Твердження позивача про наявну підозру щодо того, що дитина після виїзду може не повернутися до місця проживання, за матеріалами справи нічим не підтверджені.

В силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Положеннями ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, не наведено в судовому засіданні переконливих аргументів, в підтвердження позовних вимог. Вирішення питання щодо заборони малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинати державний кордон України, з підстав, що ґрунтуються лише на припущеннях позивача, без належних доказів, які б свідчили про протиправність такого перетину є на думку суду неприпустимим та суперечить інтересам дитини.

Крім того, стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Нотаріально посвідчена згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб, а також в інших передбачених Правилами випадках (п.3, 4 Правил).

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18).

За загальним правилом згода обох батьків на перетин дитиною державного кордону України для довготривалого перебування за кордоном визначена чинним законодавством (аналогічний висновок зазначений в Постанові ВС від 24 січня 2019 року справа № 359/10337/16-ц провадження № 61-25047св18).

Відповідно до наведених норм законодавства визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю не може бути вирішено шляхом фактичного надання за рішенням суду дозволу на постійний виїзд малолітньої дитини за кордон, оскільки існує процедура отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання в іншу країну.

За таких обставин, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо викладеної у відзиві відповідачем позиції стосовно надання дозволу на виїзд дитини сторін за кордон у супроводі матері без згоди батька (а.с. 72-74), суд зауважує, що зустрічного позову відповідачем у відповідності до положень чинного цивільного процесуального законодавства України не заявлено, розгляд цивільної справи здійснюється судом у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Додану до відзиву копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 від 10 липня 2021 року про надання згоди на виїзд з України його малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері ОСОБА_2 (а.с. 75), суд не бере до уваги, так як вказаний документ не містить інформації щодо предмету доказування у даній справі.

Долучену до матеріалів справи відповідачкою на стадії розгляду справи по суті копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 грудня 2021 року (а.с. 122) суд згідно із положеннями ч. 8 ст. 83 ЦПК України не бере до уваги, оскільки останньою не надано доказів направлення такого документу іншим учасникам справи, а також жодним чином не обґрунтовано неможливість його подання у визначений законом строк, не заявлено відповідного клопотання до суду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у задоволенні позову покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради (вул. Олекси Тихого, буд. 260, м.Костянтинівка, Донецька область; ), про заборону виїзду за кордон малолітньої дитини без дозволу батька до фактичного виконання рішення суду - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 19 січня 2022 року. Повний текст рішення суду виготовлений 26 січня 2022 року.

Суддя :