Справа № 190/1614/21
Провадження №2/190/32/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 січня 2022 року м.П"ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про виселення,

в и р і ш и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 вказуючи, що між ними та ОСОБА_1 27 грудня 2007 року укладено кредитний договір № DNJPGA00001950, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 11310 доларів США, з кінцевим строком повернення до 27 грудня 2027 року. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 27 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 48,90 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до п.20.12 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язувався не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки. Проте, вказаний обов`язок відповідач порушив, зареєструвавши у вказаному будинку дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з вищевикладеним, просять виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в поданій позовній заяви просили справу розглядати за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомив.

Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, від представника третьої особи Совенко А.А. до суду надійшла заява з проханням справу розглядати без їх участі, проти задоволення позову заперечують.

Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

27 грудня 2007 року між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNJPGA00001950, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 11310 доларів США, з кінцевим строком повернення до 27 грудня 2027 року/а.с.7-9/.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 27 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 48,90 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу/а.с.11-13/.

Відповідно до п. 20.12 договору іпотеки іпотекодавцю заборонено надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотеко держателя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9, частинами першою, четвертою статті 156 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною другою статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з частиною четверною статті 29 ЦКУ країни місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобов`язано батьків або інші законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення встановлені у статті 109 ЖК УРСР.

Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що стаття 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19).

За таких обставин суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не порушував умови іпотечного договору при реєстрації членів своєї сім`ї у спірному будинку, а виселення відповідача та членів його сім`ї із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, неможливе без надання іншого постійного жилого приміщення. Крім того, суду не надано доказів наявності, на час вирішення судом даного спору, судового рішення або виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку є похідними вимогами від виселення відповідача та членів його сім`ї та зважаючи на те, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині виселення не підлягають задоволенню, відповідно похідна вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню теж не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про виселення - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса