ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/805/22 Справа № 201/9308/21 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Комунарського районного суду м.Запоріжжя, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю суду, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Комунарського районного суду м.Запоріжжя, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року відкрито провадження.

03 листопада 2021 року відповідач Комунарський районний суд м.Запоріжжя надав відзив на позовну заяву, в якому, крім іншого, просив закрити провадження в частині позовних вимог, заявлених до них, на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року клопотання задоволено, закрито провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Комунарського районного суду м.Запоріжжя.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсутні правові підстави для закриття провадження, оскільки саме Комунарський районний суд м.Запоріжжя заподіяв йому шкоду своїми незаконними діями та він має право сам визначати коло відповідачів. Суд послався на низку правових висновків Верховного Суду із іншими предметами та підставами позовів ніж у нього.

10 грудня 2021 року Комунарський районний суд м.Запоріжжя надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06 січня 2022 року Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог до Комунарського районного суду м.Запоріжжя суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що позовна заява в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також, враховуючи позицію позивача стосовно відсутності до вказаного суду позовних вимог, дійшов висновку що провадження підлягає закриттю ще й з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, виходячи з наступного.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Комунарського районного суду м.Запоріжжя, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону №1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У даній справі позивач ОСОБА_1 позовні вимоги про про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю суду, крім інших, заявив і до Комунарського районного суду м.Запоріжжя.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону №1402-VIII суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною першою статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Частиною п`ятою статті 1176 ЦК України, на яку, зокрема, посилався позивач, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На спірні правовідносини в частині позовних вимог до суддів не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки ні суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, ні суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-3139цс16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2018 року у справі №61-1091св17, а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08 травня 2018 року у справі №14-90цс18 та від 21 листопада 2018 року у справі №14-399 цс18 і підстав для відступу від такої позиції не вбачається.

Згодом зазначені правові позиції були відтворені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року (справа №711/2652/17, провадження №14-638цс18).

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про закриття провадження у справі стосовно позовних вимог, заявлених до суду, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, а тому не заслуговують на увагу.

Втім, колегія суддів вважає за необхідне виключити з оскаржуваної ухвали суду посилання на закриття провадження ще й на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно з частиною 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення посилання на закриття провадження в частині позовних вимог до Комунарського районного суду м.Запоріжжя ще й на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В іншій частині ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року змінити, виключивши посилання, як на підставу для закриття провадження в частині вимог до Комунарського районного суду м.Запоріжжя, на п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В решті ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.