Справа № 306/1759/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готри Т.Ю., Собослоя Г.Г.

за участі секретаря судового засідання: Бочко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2021 року, ухвалене головуючою суддею Тхір О.А., за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 139 399,12 грн., яка складається з: 107 000,42 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; та 32 398,70 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 24.09.2018 року. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Договір, укладений з відповідачем є договором приєднання, порядок укладення якого передбачений ст. 634 ЦК України. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 110 000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Однак відповідач не виконував умови договору належним чином, у зв`язку з чим станом на 20.08.2020 у нього виникла заборгованість в сумі 139 399,12 грн., яка складається з 107 000,42 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; та 32 398,70 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у виді простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 100 436,00 грн. та 1 514,00 грн. сплаченого судового збору. В решті позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку в частині відмовлених позовних вимог (щодо достягнення тіла кредиту та стягнення заборгованості з відсотків). Вважає, що рішення прийнято судом з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права та підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Апелянт звертає увагу на те, що крім анкети-заяви ОСОБА_1 у той же день підписав паспорт споживчого кредиту, в якому особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, зокрема, щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, розміру штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Таким чином, відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі, щодо сплати відсотків у розмірі 74,40 % річних. За наведених обставин просить апеляційний суд задовольнити вимоги апеляційної скарги в частині відхилених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у відповідності до наступних мотивів.

Судом встановлено, що 24.09.2018 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку. У вказаній заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Також у заяві вказано, що ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Отже, вказаною заявою доводиться факт звернення відповідача до Банку за отриманням банківських послуг.

Також до позовної заяви додані Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature; додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.08.2020 у нього виникла заборгованість в сумі 139 399,12 грн., яка складається з 107 000,42 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 32 398,70 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позов частково та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення часткової заборгованості за тілом кредиту та стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору саме на таких умовах, не доведено всіх істотних умов договору, а отже частина тіла кредиту та відсотки за користуванням кредитом не можуть бути стягнуті.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується у цілому з огляду на наступні доводи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання полягає у приєднанні другої сторони до запропонованого договору в цілому, а його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно заяви-анкети від 24.09.2018 року, Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, є складовими кредитного договору. Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, банком не надано доказів, що саме долучені ним витяг з Умов та Правил діяли на момент укладення кредитного договору, позаяк такі не підписані позичальником. При цьому, у самій анкеті-заяві не зазначено усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру відсоткової ставки та терміну на який видається кредит.

Отже надані позивачем до суду першої інстанції докази не дають можливості встановити всі істотні умови кредитного договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За встановлених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність пам`ятки клієнта про умови кредитування, а також відсутність у самій анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, які являються істотними умовами правочину.

Згідно вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. А також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім та при цьому у відсутність самої пам`ятки клієнта, то лише даний факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та правомірне приєднання як другої сторони до запропонованих умов договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 24.09.2018 шляхом підписання анкети-заяви до того ж за відсутності пам`ятки клієнта з передбаченими умовами кредитування. Отже відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що й зроблено судом частково.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитними коштами, (в тому числі й прострочених), оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Посилання апелянта на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, оскільки такий запис не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті Банку в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди, що позбавляє суд можливості його ідентифікувати саме як підпис відповідача.

Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 04.10.2018 по 19.10.2018.

Зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено вище, підписана ОСОБА_1 заява-анкета не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі прострочених відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору, так-як така містить посилання саме на пам`ятку клієнта в якій викладаються усі істотні умови кредитування.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, висновку суду першої інстанції не спростовує.

Водночас, задовольняючи частково вимогу про стягнення частини тіла кредиту, суд першої інстанції припустився помилки при визначенні суми наданого позичальнику кредиту.

Так, факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується випискою з особового рахунку відповідача про рух коштів (а.с.14-28), а розмір такої заборгованості підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості (а.с.12-13 на звороті).

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 доводиться факт зміни 30.07.2019 року кредитного ліміту з встановленням такого ліміту в сумі 110 000,00 грн., а.с. 29. Факт користування ОСОБА_1 даними кредитними коштами підтверджено випискою з особового рахунку про рух коштів (а.с.15) де зазначено, що після зняття з даної суми певної суми кредитних коштів, ОСОБА_1 06.08.2019 року у відділенні Банку поповнив готівкою свою картку на суму 101 000,00 гривень. Тобто, станом на 20.08.2020 року простроченим тілом кредита є сума 107 000,42 гривень. Проте з даної суми судом першої інстанції стягнуто тільки частину, яка становить суму 100 456,68 гривень, але за яких розрахунків суд першої інстанції встановив таку суму з огляду на розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку про рух коштів, зрозуміти неможливо через проведення розрахунку судом із зазначенням сум, які не містяться в зазначених документах. За цих обставин, з ОСОБА_1 на користь Банку необхідно достягнути суму простроченого тіла кредиту у розмірі 6 564,42 гривні (107 000,42 - 100 456,68). Отже, суд першої інстанції безпідставно вважав недоведеним повний розмір заборгованості по простроченому тілу кредиту.

Відтак, апеляційний суд вважає, що вимога банку про достягнення повної заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6 564,42 грн. є належним чином обґрунтованою та доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку є обґрунтованими лише в частині часткового достягнення простроченої заборгованості по тілу кредиту, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню у цій частині вимоги з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 139 399,12 грн., та з даної суми судом першої інстанції задоволено суму 100 436, 68 грн. та стягнуто судовий збір у сумі 1 514,49 грн. З врахуванням достягнутої апеляційним судом суми 6 564,42 грн., загальна сума заборгованості за простроченим тілом кредиту буде становити 107 000,42 грн. (100 456,68 + 6 564,42), що становить 77 % від пред`явлених позовних вимог (107 000,42 : 139 399,12 х 100).

За пред`явлення позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн., а за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 153 грн., тобто загальний розмір судових витрат апелянта становить суму 5 255 грн., а отже апелянту слід відшкодувати суму в розмірі 4 046,35 грн. судових витрат (5 255 х 77%). Та від загальної суми судового збору 4 046,35 грн. слід відняти суму судового збору 1 514,49 грн. стягнуту судом першої інстанції то до стягнення підлягає ще судовий збір у сумі 2 531,86 гривню за подання позову та апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги наведене та керуючись приписами статей 141, 368, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.

Заочне рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2021 року, скасувати частково в частині відмови у стягненні частини заборгованості за простроченим тілом кредиту та постановити у цій справі постанову про задоволення даної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок НОМЕР_2 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.09.2018, у сумі 6 564,42 гривні за простроченим тілом кредиту, а також судові витрати у розмірі 2531,86 гривню, судового збору.

У решті вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення суду складено 21 січня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: