Дата документу 27.01.2022 Справа № 316/2006/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 316/2006/21 Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Провадження №22ц/807/205/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Бєлки В.Ю.

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням http://www/monobank.ua/terms.

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 29 листопада 2018 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

На підставі укладеного Договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Отже, АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених умовами договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 15 березня 2021 року дорівнює 101345,76 грн., з яких: 101345,76 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Посилаючись на вищенаведені обставини, АТ «Універсал Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 29 листопада 2018 року у розмірі 101345,76 грн. станом на 15 березня 2021 року та 2270 грн. судового збору.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 29 листопада 2018 року в розмірі 72318,26 грн. та судовий збір у розмірі 1619,82 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору в частині процентної ставки, пені та комісії, оскільки Боржник, підписуючи додану до позову Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг розумів, погодився й був ознайомлений з Умовами та Тарифами (зокрема з пунктом 8.1. Тарифів, котрий містить умови про ставку, пеню, комісію). Підписуючи Анкету-заяву Боржник приєднався та був ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою «Monobank», Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту «Карта «Monobank»», адже підписав Анкету-заяву у якій записані положення про ознайомлення останнього з вищевказаними документами.

Згідно з пунктом 2 Анкети-заяви Боржник погодився, що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Боржник своїм підписом на Анкеті-заяві підтвердив укладення договору та зобов`язався його виконувати. Відповідно до пункту 3 Анкети-заяви підписанням договору Боржник підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг (згідно з вимогами чинного законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку. Також підтвердив, що вищевказані документи зрозумілі Боржнику та не потребують додаткового тлумачення.

Отже, невиконання Боржником умов договору, на які він погодився та ознайомився в Анкеті-заяві, непогашення у повному обсязі заборгованості перед Банком, матиме наслідком порушення фундаментального положення Цивільного права України про обов`язковість договору.

АТ «Універсал Банк» зазначають, що укладення між Банком та Боржником договору про надання кредиту в електронній формі, відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Банк ідентифікував Боржника отримавши його П.І.Б, РНОКПП, місце проживання, місце роботи, телефон, дані паспорту та ін., просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку; засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися ним для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором; визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. При цьому, відсутність підпису Боржника на паперовому екземплярі Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифів за карткою «Monobank», Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорті споживчого кредиту «Карта Monobank» не свідчить про неукладеність договору про споживчий кредит. Правова природа договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Договір є обов`язковим для виконання. Боржник висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «Monobank» шляхом застосування клієнтом та Банком електронного цифрового підпису.

Розрахунок заборгованості, виконаний АТ «Універсал Банк» є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Натомість, суд першої інстанції не звернув увагу, що всі поповнення до 19 жовтня 2019 року використовувалися Відповідачем на власні потреби і на рахунку не залишалися, саме тому повернутими їх вважати не можна, це відображено у виписці. Так, після операції з картки НОМЕР_2 Переказ на картку 16 жовтня 2019 12:20 в сумі 9407.04 грн., було використано 49823,81 грн., а залишок на рахунку склав 176,19 грн. Після чого, відповідач використовує кошти з ліміту розстрочки і на карту зараховується 9407,04 грн., і далі використовує ці кошти. Тобто, кошти за операцію переказ на картку 16 жовтня 2019 року в сумі 407.04 грн, відповідач повернув на картку і використав, а повернути їх зобов`язався сплачуючи щомісячні платежі, і таких ще 7 операції провів Відповідач. Також, після 19 жовтня 2019 року було списання щомісячних платежів, а поповнення в цей період були не регулярними та не в достатньому розмірі. При цьому, поповнення, які проводив Відповідач свідчать про те, що він усвідомлював, що винен Банку кошти, які використав з кредитного ліміту та ліміту розстрочки та покупки частинами, а отже повною мірою розумів наслідки та був ознайомлений з умовами використання наданих йому коштів.

Також, категорично не погоджуючись із рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, спросить скасувати рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що твердження Банку про видачу картки і встановлення кредитного ліміту є лише припущенням, яке не підтверджено жодним доказом. При цьому, жодних документів, окрім Анкети-Заяви б/н від 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 не підписував, згоди на збільшення кредитного ліміт не давав. При цьому, згідно позовної заяви, кредитний ліміт ОСОБА_1 було встановлено у розмірі 50000 грн. Кредитний ліміт це максимальна сума, в межах якої позичальник може отримати позику, а отже сума заборгованості не може перевищувати розмір кредитного ліміту. Присудивши до стягнення з нього заборгованості у розмірі 72318,26 грн., суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

Посилання суду першої інстанції на виписку по рахунку, ОСОБА_1 вважає безпідставним, оскільки згідно додатків до позовної заяви, АТ «Універсал Банк» таку виписку до матеріалів справи не долучав. ОСОБА_1 вважає також, що якщо АТ «Універсал Банк» і надав ці документи пізніше, то їх слід визнати недопустимими доказами, оскільки відповідач не був з ними ознайомлений.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції встановив, що позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розумів відповідач, погоджуючись з ними шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку. Таким чином, суд зробив висновок що нараховані банком відсотки не підлягають стягненню з відповідача, і відмовив у стягненні відсотків. В той же час суд вирішив, що банк належним чином довів існування заборгованості за тілом кредиту в сумі 72318,26 грн., тобто різницю між сумою витрат клієнта і сумою внесених клієнтом коштів. Проте, відмовляючи банку в стягненні відсотків, суд не звернув увагу на той факт, що в суму витрат клієнта входять не лише кредитні кошти, а й відсотки за користування кредитом. Всі ці відсотки банк додавав не до заборгованості за відсотками, а до заборгованості за тілом, штучно збільшуючи тіло кредиту. Таким чином, суд погодився з доказами відповідача щодо незаконності нарахування відсотків, але, в той же час не звернув увагу на те, що сума боргу фактично складається не тільки з тіла кредиту, а й з відсотків.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк», ОСОБА_1 , посилаючись на ч. 3 ст. 367 ЦПК України, зазначає про відсутність в апеляційній скарзі посилань на неможливість додати до матеріалів справи виписку по рахунку в суді першої інстанції, а отже, долучена до апеляційної скарги виписка судом апеляційної інстанції розглядатися не повинна. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ «Універсал Банк».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , АТ «Універсал Банк» просять скаргу залишити без задоволення, а рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року залишити без змін. Доводи, наведені АТ «Універсал Банк» аналогічні доводам їх позовної заяви та апеляційної скарги.

Так, частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 підписана Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг (а.с. 8).

У вказаній анкеті-заяві ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов.

Проставлянням, власноруч, свого підпису під цією анкетою-заявою ОСОБА_1 , зокрема, підтвердив, що погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу що позивачем не долучено до матеріалів справи додаток до Договору із зазначенням розміру кредитного ліміту, який було встановлено ОСОБА_1 та на який міститься посилання в Анкеті-заяві.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 листопада 2018 року станом на 15 березня 2021 року дорівнює 101345,76 грн., з яких: 101345,76 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн. заборгованість за пенею та комісією (а.с. 6-7).

При цьому, позивачем заборгованість за пенею та комісією за кредитним договором визначена у розмірі 0 грн., разом з тим, з розрахунку заборгованості, долученої АТ «Універсал Банк» до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 нараховувалися відсотки за кредитним договором від 29 листопада 2018 року, що відображено у графах розрахунку № 6,7,9 (а.с. 8), зокрема за поточною ставкою 38,4% та простроченою ставкою 76,8%. З розрахунку також вбачається, що кошти, внесені ОСОБА_1 за договором спрямовувалися на погашення нарахованої заборгованості за відсотками (графі розрахунку № 10).

Натомість, у заяві, яка 29 листопада 2018 року підписана ОСОБА_1 , відсутні відомості щодо погодження відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Так, у заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

До позовної заяви АТ «Універсал Банк» долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (а.с. --20). При цьому, зазначений витяг не підписаний відповідачем, а отже відсутні підстави стверджувати, що саме такі тарифи діяли на час укладення договору, та відповідно були надані ОСОБА_1 для ознайомлення, тобто погоджені сторонами.

Відтак, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та комісії, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, доводи щодо Додатку 8.1 Тарифи, який підписано відповідачем в електронному вигляді, що свідчить про погодження всіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2019 року (а.с. 21-23). Більш того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що зі змісту Тарифів слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту (Додаток 8.1) містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначене вище спростовує доводи наведені в апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» щодо висновку суду першої інстанції про неможливість розцінювати наявні в матеріалах справи Умови обслуговування рахунків фізичної особи як стандартну форму договору приєднання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування заборгованості, яке прослідковується по розрахунку заборгованості в частині відсотків здійснювалось банком неправомірно, а отже не підлягає стягненню.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо ненадання в суді першої інстанції АТ «Універсал Банк» до матеріалів справи виписки по картковому рахунку, також не приймаються колегією суддів, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Так, вбачається, що згідно додатків до позовної заяви АТ «Універсал Банк» виписку по картковому рахунку не долучено. Разом з тим, після ознайомлення з відзивом ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому відповідачем заперечувався факт отримання коштів від АТ Універсал Банк, Банком до суду першої інстанції надано відповідь на відзив в порядку ст. 179 ЦПК України. До вказаної відповіді АТ «Універсал Банк» долучено до матеріалів справи виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 59-64), яка свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту, що відповідає висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 355/558/18, провадження № 61-10222св19).

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не був ознайомлений із випискою по картковому рахунку також є безпідставними, оскільки до відповіді на відзив АТ «Універсал Банк» також долучено копію накладної, яка підтверджує надіслання копії відповіді із додатками ОСОБА_1 (а.с. 48, 101).

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.

За приписами п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

За таких обставин, порушень норм процесуального законодавства при дослідженні доказів судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Отже, за змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка знімає готівку у відділеннях, тощо.

Разом з цим, з виписки по картковому рахунку вбачається, що АТ «УніверсалБанк» проводиться автоматичне списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 . Крім того, розмір щомісячних списань відсотків, Банком зараховувався до тіла кредиту, що також підтверджується розрахунком заборгованості.

При цьому, доводи апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» в частині того, що розрахунок заборгованості підтверджує реальний розмір заборгованості ОСОБА_1 не приймаються колегією суддів, оскільки зміст розрахунку заборгованості підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання Банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягненню підлягає саме сума неповернутих коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума, яка була стягнута з ОСОБА_1 в позасудовому порядку, шляхом автоматичного списання відсотків з його карткового рахунку, підлягає врахуванню при визначенні загального розміру заборгованості, оскільки стягненню з відповідача підлягає сума саме неповернутих коштів, яка становить 72318,26 грн. (сума витрат ОСОБА_1 204977,17 грн. сума внесених ОСОБА_1 коштів 132658,91 грн.)

Наведене також узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що сума боргу складається не тільки з тіла кредиту, а й з відсотків, не знайшли свого підтвердження, оскільки при здійсненні розрахунку судом першої інстанції не враховувались кошти, які щомісячно списувались та нараховувались як заборгованість за відсотками.

Крім того, слід також звернути увагу, що заперечуючи щодо розрахунку та стягнутого оскаржуваним рішенням розміру заборгованості, ОСОБА_1 жодних належних та допустимих доказів на спростування такого розрахунку не надано.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Відповідно до ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: