Справа № 569/7873/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання - Добровчан К.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 569/7873/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Галина Іванівна про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Галина Іванівна про визнання правочину недійсним, в якому просить визнати недійсним договір купівлі- продажу нежитлового приміщення 9-го поверху, літ."А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та посвідчений 31 серпня 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Галиною Іванівною за реєстровим номером 291. Скасувати здійснену державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (індексний номер № 53824404 від 31.08.2020 року). Крім того, просить стягнути судові витрати з відповідачів на її користь.

Позовну заяву мотивує тим, що 13 грудня 2019 року Державним реєстратором Немовицької сільської ради Сарненської районної ради Рівненської області Ютовцем О.Ф. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована заява ОСОБА_2 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 17 грудня 2019 року Державним реєстратором Немовицької сільської ради Сарненської районної ради Рівненської області Ютовцем О.Ф. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 50262913, за змістом якого за ОСОБА_2 було зареєстроване право приватної власності на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Рішенням Рівненського міського суду від 23 листопада 2020 року, яке постановою Рівненського апеляційного суду залишено без змін було визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 50262913, за змістом якого за ОСОБА_2 було зареєстроване право приватної власності на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Однак, після закінчення вищевказаного судового розгляду та під час виконання рішення суду першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 було здійснене подальше відчуження спірного об`єкту нерухомості, про що свідчить договір купівлі - продажу нежитлового приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а відтак вважає такий договір недійсним.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження.

В поданому до суду відзиві, відповідач ОСОБА_5 вказала, що договір купівлі-продажу № 291 від 30.09.2020 р., укладений між нею та ОСОБА_2 відповідає чинному законодавству. На час вчинення даного договору купівлі-продажу нежитлове приміщення не було ні в арешті, ні в заставі. Вважає, що вказане приміщення є нежитловим приміщенням, ізольоване, не відноситься до житлового фонду, не використовується для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і виступає самостійним об`єктом нерухомого майна. У договорі-купівлі продажу № 291 від 30.09.2020 року належність ОСОБА_2 нежитлового приміщення 9-го поверху літ. «А» приватним нотаріусом було перевірено. Відтак вважає, що вона на законних підставах набула своє майно.

В поданому до суду відзиві представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мельничук Є.С. вказала, що на момент укладення договору-купівлі-продажу нежитлового приміщення право власності ОСОБА_2 було перевірено та підтверджено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І. і не перебувало ні в арешті, ні в заставі, відтак вважає, що підстави для визнання такого договору недійсним відсутні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав у ньому наведених.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Приватний нотаріус Юган Г.І. на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

Ухвалою суду від 24 червня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Юган Галини Іванівни договір купівлі продажу нежитлового приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та посвідчений 31 серпня 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Галиною Іванівною за реєстровим № 291.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22 лютого 2010 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №127796799 від 15.06.2018 року (а.с.9 -11).

З позову вбачається, що 13 грудня 2019 року Державним реєстратором Немовицької сільської ради Сарненської районної ради Рівненської області Ютовцем О.Ф. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована заява ОСОБА_2 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 грудня 2019 року Державним реєстратором Немовицької сільської ради Сарненської районної ради Рівненської області Ютовцем О.Ф. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 50262913, за змістом якого за ОСОБА_2 було зареєстроване право приватної власності на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Позивач вказує, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2019 року з індексним номером: 50262913, відповідно до якого за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на приміщення загального користування коридору, загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте державним реєстратором Ютовцем О.Ф. на підставі заяви, поданої ОСОБА_2 , в порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», здійснюючи перешкоди іншим власникам в доступі до приміщення загального користування (позаквартирного коридору), звязку з чим ОСОБА_4 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовця Олега Федоровича, Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 листопада 2020 року, яке постановою Рівненського апеляційного суду від 30 березня 2021 року залишено без змін позовні вимоги ОСОБА_4 до Державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовця Олега Федоровича, Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50262913 від 17 грудня 2019 року 11:06:46, прийняте державним реєстратором Ютовець Олег Федорович Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про прав власності 34683260) за ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що 31 серпня 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського суду нотаріального округу Юган Галиною Іванівною посвідчено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 9-го поверху літ."А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

У пункті 51 рішення від 10 лютого 2010 рокуу справі «Серявін та іншіпроти України» (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що труднощі тлумачення застосовного законодавства протягом перехідного періоду стали предметом розгляду Конституційного Суду України, який дав роз`яснення цього питання, визнавши наявність у власників приватизованих квартир автоматичного права часткової власності на допоміжні приміщення відповідного будинку.

Отже, законодавством не передбачено механізм передачі у власність громадян окремо допоміжних приміщень будинку шляхом приватизації, викупу тощо, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків та власників житлових приміщень у гуртожитку на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень.

Окрім цього, нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (стаття 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

У багатоквартирних жилих будинках можуть розташовуватись і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третястатті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19).

Відтак позивачу не потрібно доводити право власності на це нежитлове приміщення, оскільки за наявності у них статусу допоміжних приміщень, вони перебувають у спільній власності всіх співвласників гуртожитку.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 листопада 2020 року, яке постановою Рівненського апеляційного суду від 30 березня 2021 року залишено без змін визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50262913 від 17 грудня 2019 року 11:06:46, прийняте державним реєстратором Ютовець Олег Федорович Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. «А-9», загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про прав власності 34683260) за ОСОБА_2 .

Так, вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірне приміщення, яке згідно його місця розташування і загальної характеристики сукупності властивостей є позаквартирним коридором. Дане приміщення є допоміжним та місцем загального користування, яке передається у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у гуртожитку і окремо передачі у власність громадян шляхом приватизації, викупу тощо не підлягає.

Отже, у відповідності до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, предметом позову ОСОБА_7 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої вона просила ухвалити судове рішення, є визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Таким чином, враховуючи, що судом встановлено, що спірне приміщення є допоміжним та місцем загального користування, яке передається у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень, а тому діями відповідачів порушено цивільне право особи, яка є власником житлового приміщення у даному гуртожитку, за захистом якого позивач звернулася до суду. З огляду на вищевикладене, той факт, що позивач не є стороною оспорюваного договору, не позбавляє її права звернення до суду з вимогою про захист своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З дослідженого в судовому засіданні пункту 4 договору купівлі-продажу, укладеного 31 серпня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , вбачається, що за свідченнями продавця спірне нежитлове приміщення нікому іншому не продане, не подароване, іншим способом не відчужене, під заставою, податковою заставою, забороною (арештом) не перебуває, щодо нього не ведуться судові спори, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, треті особи, в т.ч. малолітні та неповнолітні діти, не мають прав на нього.

Пунктом 12 цього договору передбачено, що його сторони підтверджують, що даний правочин укладений ними при здоровому розумі та ясній пам`яті, відповідає їх дійсним намірам, не є удаваним, всі умови купівлі-продажу повністю включені в цей договір, не потребують додаткового узгодження, кожна зі сторін цього договору однаково розуміє його значення, умови та правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду від 23 листопада 2020 року закрито та встановлено наступні обставини, які не потребують доказування у відповідності до ст. 82 ЦПК України.

Приходячи до переконання про закриття апеляційного провадження, колегія суддів бере до уваги, що на день укладення договору купівлі-продажу 31 серпня 2020 року у провадженні Рівненського міського суду з 24 лютого 2020 року перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського районуРівненської області Ютовця О.Ф., Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Судове рішенняу справі ухвалено 23 листопада 2020року. Проте ОСОБА_2 приховав від покупця - ОСОБА_5 факт наявності цього судового спору, чим увів її в оману.

Оскільки ОСОБА_2 , знаючи, що в провадженні суду перебуває справа, яка стосується оспорення його суб`єктивного права власності на спірне нежитлове приміщення і де він є одним із відповідачів, не повідомив суд, який розглядав справу, про відчуження зазначеного майна, а також безпосередньо і покупця цього приміщення про існування судового спору, тому його поведінку апеляційний суд розуміє як зловживання своїми правами з метою уникнути відповідальності за порушення прав позивача. З урахуванням принципу пропорційності цивільного судочинства навмисне замовчування перед судом факту відчуження спірного майна та неповідомлення ОСОБА_5 про наявність судової справи з приводу цього майна повинно тягнути за собою відповідальність, передбачену законом. Тобто в ОСОБА_5 виникло право вимоги щодо ОСОБА_2 на захист своїх порушених цивільних прав, а тому не вбачається і необхідності визнавати те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки заявника, яка не брала участі у справі. Тим паче, скасування рішення суду першої інстанції призведе до невиправданого і несправедливого зволікання у захисті прав ОСОБА_4 та тривалого недопущення повернення спірного майна у спільну сумісну власність власників жилих приміщень у гуртожитку.

Таким чином, постановою Рівненського апеляційного суду від 23.11.2020 року встановлено, що ОСОБА_2 при вчиненні спірного договору купівлі-продажу приховав від покупця ОСОБА_5 факт спору з приводу спірного нежитлового приміщення та здійснив відчуження спірного об`єкта нерухомості, суд вважає, що ОСОБА_2 діяв очевидно недобросовісно та зловживав своїми правами. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до суперечливої поведінки й зловживання правом.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Таким чином, суд, надавши оцінку діям відповідача ОСОБА_2 на відповідність принципам добросовісності, розумності та заборони суперечливої поведінки під час укладання оспорюваного договору купівлі - продажу, приходить до висновку, що такий правочин був спрямований на приховання спірного об`єкта нерухомості.

На переконання суду, такі умисні дії відповідача необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення права позивача, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договір купівлі- продажу нежитлового приміщення 9-го поверху, літ."А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та посвідчений 31 серпня 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Галиною Іванівною за реєстровим номером 291 підлягають до задоволення.

Задовільняючи вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ( індексний номер № 53824404 від 31.08.2020 року), суд вказав на таке.

Позивач просить суд скасувати здійснену державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ( індексний номер № 53824404 від 31.08.2020 року), як наслідок визнання правочину недійсним.

Статтею 216 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки недійсності правочину. Установлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216).

Окрім повернення сторін у попередній стан (реституції) названа норма закону передбачає можливість застосування й інших правових наслідків.

Згідно з частиною 3 статті 216 Цивільного кодексу України передбачені цією статтею правові наслідки застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Такі особливості встановлено, зокрема, частиною 2 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за змістом якої записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав, реалізація рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновлення порушених прав позивача, буде неможливою.

При таких обставинах, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині скасування здійсненої державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ( індексний номер № 53824404 від 31.08.2020 року) також задоволити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивач слід стягнути понесені нею витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1362, 00 грн. по 681 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Галина Іванівна про визнання правочину недійсним - задоволити повністю .

Визнати недійсним договір купівлі- продажу нежитлового приміщення 9-го поверху, літ."А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та посвідчений 31 серпня 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Галиною Іванівною за реєсровим номером 291.

Скасувати здійснену державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення 9-го поверху, літ. "А-9", загальною площею 6,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ( індексний номер № 53824404 від 31.08.2020 року)

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір в сумі 1362 ( одна тисяча триста шістдесят дві грн) по 681 ( шістсот вісімдесят одній гривні) з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_5 , місце реєстрації АДРЕСА_5 .

Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Галина Іванівна, м.Рівне, вул. Соборна. 192.

Повний текст рішення виготовлено 12 січня 2021 року

Суддя Н.Г. Кучина