Провадження № 2/522/1598/22
УХВАЛА

про самовідвід

27 січня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Семешиної Л.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Акапулько-2» про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси (с. Домусчі Л.В.) з 16.12.2021 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Акапулько-2» про визнання договору дарування недійсним.

Позивач 24.01.2022 року подав до суду заяву про відвід головуючої судді Домусчі Л.В., посилаючись на те, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею не було розглянуто клопотання про забезпечення позову; а також при відкритті провадження (ухвалою суду від 16.12.2021 року) суддею не було враховано строки щодо сповіщенні сторін та призначено до розгляду на 21.12.2021 року, а також не було забезпечено належне сповіщення сторін. Також посилався на те, що ухвалою суду від 19.10.2018 року по справі №522/10698/18 головуючою суддею Домусчі Л.В. було прийнято самовідвід із тих підстав, що він ОСОБА_1 є адвокатом та здійснює свою діяльність на 1му поверсі Приморського районного суду м. Одеси, а дані обставини не змінились і на теперішній час.

Матеріали заяви суддя отримала 25.01.2022 року.

Згідно ч.1 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч.7-10 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи, оскільки не вбачає підстав для виклику учасників справи з приводу розгляду даної заяви.

Дослідивши матеріали заяви та справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 39 ЦПК України, із підстав, зазначених у ст.36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно до ч.1 ст.40 ЦПК України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ч. 9 ст. 40 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Зокрема, ч.1 ст.37 ЦПК України, встановлено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Із аналізу вказаних норм чинного законодавства України вбачається, що Законом передбачено недопустимість участі судді в розгляді справи, у разі існування обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Між тим, із боку заявника до суду не було надано будь-яких належних та допустимих доказів упередженості або необ`єктивності судді, а тому заяву позивача суд вважає необґрунтованою.

Між тим, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

Вимога безсторонності згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Булах проти України», «Салов проти України» та ін.) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Позивач є адвокатом та свою професійну діяльність здійснює в приміщенні, яке знаходиться на 1 поверсі Приморського районного суду м.Одеси. Ці обставини також були підставою для самовідводу судді по справі №522/10698/18 про розірвання шлюбу.

Згідно заяви позивача, дані обставини не змінились і на теперішній час.

Як вбачається з "Бангалорські принципи поведінки суддів" що були ухвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 р. компетентність, незалежність та неупередженість судових органів має велике значення для виконання судами своєї ролі з підтримки конституціоналізму та правопорядку . Довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві,

Принцип незалежності судових органів, є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді.

При цьому судді також повинні забезпечувати, щоб їхня професійність не ставилась під сумнів під час виконання ними своїх функцій.

Отже, для усунення виникнення у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, з метою повної довіри до суду, та керуючись ст.36 ЦПК України, вважаю за необхідне заявити собі відвід від участі як головуючого по даній цивільній справі .

Керуючись ст.ст.3-11, 14, 36, 39, 40, 258-260 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про відвід судді - відмовити.

Заявити собі - судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., самовідвід від участі як головуючого по цивільній справі № 522/23507/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Акапулько-2» про визнання договору дарування недійсним.

Передати матеріали цивільної справи справі № 522/23507/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Акапулько-2» про визнання договору дарування недійсним до канцелярії суду із метою подальшого розподілу у порядку встановленому ч.3 ст.14 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л.В. Домусчі