22-ц/804/118/22
233/5637/20

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року

м. Бахмут

справа № 233/5637/20

провадження № 22-ц/804/118/22

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

відповідач Управління Державної казначейської служби України в м. Костянтинівка Донецької області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 233/5637/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в м. Костянтинівка Донецької області, про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2021 року (суддя Левчук О.О.), ухвалене в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 25 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідач не виконує судове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2020р. у справі №200/164/20-а за його позовом про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії, якими відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи у Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе (з 1994 року відкрите акціонерне товариство «Костянтинівський металургійний завод») з 02.12.1991р. по 31.10.2000р., у Закритому акціонерному товаристві «Костянтинівський чавуноливарний завод» у період з 01.11.2000р. по 12.11.2002р., врахувавши надалі документи як такі, що підтверджують наявність пільгового стажу та з урахуванням висновків суду. Внаслідок порушення пенсійних і конституційних прав відповідачем, він змушений неодноразово звертатися з вимогою про виконання рішення, яке відповідач виконує частково, а потім до суду для скасування рішень відповідача для відновлення своїх прав, був також змушений витрачати кошти на транспорт і правову допомогу, переживати через це, чим в сукупності завдано моральну шкоду.

На підставі вищезазначеного, просив суд стягнути на його користь 20 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок неправомірної діяльності Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, пов`язаної з порушенням його прав встановлених рішенням суду. Також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 16 000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних та конституційних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи зухвалий характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, суд першої інстанції вважав достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача 20 000,00 грн. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача 16 000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, виходячи з того, що представником позивача підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу, а розмір витрат є спів мірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, зазначених в акті.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області посилається на порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач діяв правомірно та ним не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача. Крім того, на теперішній час протоколом від 02 липня 2021 року призначено пенсію позивачу з 05 грудня 2019 року та виконано рішення суду від 13 лютого 2020 року у справі № 200/164/20-а та від 14 квітня 2021 року у справі № 200/11856/20-а. Також судом першої інстанції в судових засіданнях не було розглянуто питання щодо спричинення відповідачем моральної шкоди, а позивачем не було доведено в чому саме полягає ця шкода та не надано в строк, визначений статтею 83 ЦПК України, відповідних доказів, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, в апеляційній скарзі зазначено, що позивачем не надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, розмір яких не відповідає критерію розумності, складності справи, а також соразмірності ціни позову розміру заявлених судових витрат.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від Управління Державної казначейської служби України в м. Костянтинівка Донецької області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач підтримує вимоги апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в повному обсязі.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу Пенсійного фонду не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

07.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи у Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе (з 1994 року відкрите акціонерне товариство «Костянтинівський металургійний завод») з 02.12.1991р. по 31.10.2000р., у Закритому акціонерному товаристві «Костянтинівський чавуноливарний завод» у період з 01.11.2000р. по 12.11.2002р.

Рішенням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14.11.2019 року йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії.

13.02.2020р. Донецьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14 листопада 2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи у Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе (з 1994 року відкрите акціонерне товариство «Костянтинівський металургійний завод») з 02.12.1991 р. по 31.10.2000 р., у Закритому акціонерному товаристві «Костянтинівський чавуноливарний завод» у період з 01.11.2000 р. по 12.11.2002 р., врахувавши надані документи як такі, що підтверджують наявність пільгового стажу та з урахуванням висновків суду. В іншій частини позовних вимог відмовлено.

Заступник голови комісії з припинення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Гавріш О.М. на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2020р. у справі №200/164/20-а, 13.11.2020 року прийняла рішення №215 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Свої дії відповідач пояснює відсутністю на момент звернення у ОСОБА_1 необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. В зв`язку з цим, відповідачем було прийняте рішення про відмову.

Позивач звернувся до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з виконавчим листом №200/164/20-а, виданим 11.12.2020р. для примусового виконання, та 25.12.2020р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 63995413. На час звернення позивача до суду рішення від 13.02.2020р. було не виконане.

Позивач не погодившись з відмовою відповідача, знову звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

14.04.2021р. Донецьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13 листопада 2020 року №215. Зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2019 із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 10.11.1999 по 30.07.2000, з 04.05.2005 по 14.08.2005, з 15.08.2005 по 10.04.2006, до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи 20.07.1988 по 08.12.1988, 18.12.1988 23.11.1990, з 01.02.1991 по 20.11.1991, з 04.08.2010 по 05.03.2012, з 06.12.2012 по 30.11.2019. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області по суті позовних вимог ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині доводів про витрати на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних та конституційних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи зухвалий характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, суд першої інстанції вважав достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача 20 000,00 грн. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача 16 000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, виходячи з того, що представником позивача підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу, а розмір витрат є спів мірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, зазначених в акті.

Відповідно до статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для застосування положень статті 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що доведенню підлягає факт, що таку шкоду позивачу було завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, при наявності таких складових елементів як протиправна поведінка, настання шкоди, прямий причинний зв`язок між першим та другим елементом та вина особи, що заподіяла шкоду.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення».

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

Аналогічного висновку дійшов Верховним Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 425/793/19.

Основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів в владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №804/2252/14, від 31.01.2018 у справі №813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №800/500/16, від 01.03.2018 у справі №9901/377/18, від 09 лютого 2021 року у справі №425/793/19.

Враховуючи наявність судових рішень Донецького окружного адміністративного суду, які набрали законної сили, та якими визнано протиправними дії відповідача, а також невиконання управлінням пенсійного фонду судових рішень впродовж тривалого часу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача доведена, а вина в даному випадку презюмується і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд доходить висновку, що невиплата пенсії позивачу є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру.

Звертаючись з позовом до суду, позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн, заподіяну неправомірними діями відповідача, що привело до душевних, моральних страждань та переживань.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, який було визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи, ступеню вини відповідача, тривалістю невиконання судових рішень, а також роз`яснень в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, норми статті 23 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В свою чергу, наведені в апеляційній скарзі доводи по суті позовних вимог, були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи випливає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції в інтересах позивача діяв адвокат Стещенко С.В.

Повноваження ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та ордером.

Представником позивача до суду першої інстанції було надано акт виконаних та наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року, зі змісту якого випливає, що сторони договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року, адвокат Стещенко С.В. з однієї сторони, та клієнт ОСОБА_1 з іншої сторони, склали цей акт про те, що адвокатом на прохання клієнта надано послуги, а клієнт прийняв наступні послуги: оформлення та подання відповідних запитів, а також письмові звернення до підприємств, установ та організацій, зокрема до відповідача та інших державних виконавчих органів з метою отримання доказів для підготовки позовної заяви. Загалом витрачено 20 годин. Вартість послуг складає 3 000 гривень; складання та подання до суду позовної заяви. Загалом 6 годин. Вартість 1800 гривень; складання пояснення до позовної заяви. Загалом 3 години, вартість 900 гривень; підготовка та складання клопотань під час судового розгляду, витрачено 4 години, вартість загалом 1 300 гривень; представництво інтересів клієнта у судових інстанціях, оплата погодинна або окремо за кожне засідання із розрахунку 1 судове засідання дорівнює 1 годині (незалежно від фактично витраченого часу), вартість 1 судового засідання дорівнює 500 гривень. Загалом у справі відбулося 16 судових засідань, що дорівнює 8 000 гривень. Участь у судових дебатах з правовими поясненнями та висновками позову. Витрати в часі 2 години. Вартість послуги 1 000 гривень. Загальна сума витрат клієнта на правову допомогу становить 16 000 гривень. Зазначені вище послуги стосуються тільки цивільної справи про стягнення моральної шкоди, що розглядається Костянтинівським міськрайонним судом.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Колегія суддів також враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного суду від 9 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Так, в акті виконаних та наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року представником позивача зазначено, що загалом у справі відбулося 16 судових засідань, що дорівнює 8 000 грн.

Проте, з матеріалів справи випливає, що фактично адвокат Стещенко С.В. брав участь у 4 судових засіданнях, які відбулися, зокрема 14 липня, 01 вересня, 13 та 14 вересня 2021 року.

Отже, колегія суддів доходить висновку про невідповідність інформації, зазначеної в акті виконаних та наданих послуг, обставинам справи та фактично наданої правничої допомоги.

Крім того, представником позивача не надано належних та допустимих доказів складання пояснень до позовної заяви, а також підготовки та складання клопотань під час судового розгляду.

Враховуючи вищезазначене, принцип співмірності, складність справи, фактично надані послуги, а також час, витрачений на виконання робіт, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 16 000,00 до 7 800,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Проте, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з 16 000,00 грн до 7 800,00 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу по суті позовних вимог залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2021 року в частині розміру витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , змінити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 7 800,00 (сім тисяч вісімсот) гривень у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

В іншій частині рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.А. Мірута

Я.В. Хейло