Дата документу 27.01.2022 Справа № 328/1093/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/270/22 Головуючий у 1-й інстанції: Новікова Н.В.
Є.У.№ 328/1093/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури,

за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби у Запорізькій області на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і 144 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою від 12.09.2013 кримінальні провадження, які внесені до ЄРДР №0000836 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та №0001027 від 04.09.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України об`єднані в одне провадження.

Відповідно до постанови від 12.09.2013 позивач 26.07.2013 о 19.00 год. та 20.08.2013 о 14.45 год., маючи умисел на незаконний збут наркотичних засобів, повторно незаконно збував наркотичні засоби. 20.08.2013 о 15.52 год. в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками міліції були виявлені та вилучені два поліетиленові пакети з патронами в загальній кількості 19 штук.

09.09.2013 ОСОБА_1 повідомлено про підозру.

11.09.2013 ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

16.05.2014 вироком Токмацького районного суду Запорізької області позивача було виправдано за ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України.

13.08.2014 ухвалою Апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 16.05.2014 без змін.

15.01.2015 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок суду від 16.05.2014 та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12.08.2014 відносно позивача залишено без змін.

З набранням законної сили виправдувальним вироком, відповідно до ст.56 Конституції України, ст.ст.1176, 1167 ЦК України, ст.ст.2, 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка п завдана незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури по притягненню до кримінальної відповідальності.

Незаконні дії та рішення прокурора та слідчого завдали позивачу моральних страждань, призвели до погіршення психологічного стану позивача, у зв`язку з тим, що відносно позивача було обрано запобіжний захід тримання під вартою, позивач не міг працювати та забезпечувати свою сім`ю матеріально. У зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням позивач був змушений вживати додаткових заходів для захисту від обвинувачення, доводити свою невинуватість, на що витрачати значний час та сили, це відволікало позивача від звичайних занять, звичайного способу життя.

Враховуючи, що крім повних 16 місяців перебування під слідством та судом, за що передбачений законом мінімальний розмір відшкодуванням моральної шкоди, за цей час позивач незаконно утримувався під вартою в період з 11.09.2013 по 16.05.2014, тобто повних 8 місяців, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди через незаконне тримання під вартою протягом 8 місяців необхідно додатково збільшити в розмірі мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць тримання під вартою. Це становить 6000,00 грн. х 8 міс. = 48 000,00 грн..

Загальний розмір відшкодування моральної шкоди складає 96 000,00 гривень (мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, встановлений законом, відповідно до строку перебування під слідством чи судом) + 48 000,00 гривень (відшкодування моральної шкоди в зв`язку з незаконним триманням під вартою) = 144 000,00 гривень.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 114 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Державної казначейської служби у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані ОСОБА_1 17 грудня 2021 року, його адвокат Вараниця О.О. отримав копію апеляційної скарги 14.12.2021. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що 10.09.2013 слідчим повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

11.09.2013 ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області у справі №328/3209/13-к, підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів. Строк тримання під вартою постановлено обчислювати з моменту затримання - з 22 год. 20 хв. 09.09.2013 (а.с.6-7).

12.09.2013 матеріали досудового розслідування кримінальних проваджень об`єднані в одне провадження під № 0000836, що підтверджується постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 12.09.2013 (а.с.8-9).

30.09.2013 кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , за ст.. 263 ч.1, 307 ч. 2 КК України надійшло до Токмацького районного суду Запорізької області.

Під час судового розгляду справи строк тримання під вартою ОСОБА_1 було неодноразово подовжено ухвалами суду від 08.11.2013, 19.12.2013, 17.02.2014, 17.04.2014 (а.кп. 25-26, 128, 179, 229).

16.05.2014 вироком Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 визнано не винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, ч.1 ст. 263 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України та ч.1 ст. 263 КК України (а.с.10-17).

При цьому у мотивувальній частині вироку зазначено, що суду не надано належних та допустимих доказів обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених п.1,2 частини 1 ст. 91 КПК України події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

12.08.2014 ухвалою Апеляційного суду Запорізької області, апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 16.05.2014 залишено без змін (а.с. 18-21).

15.01.2015 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 16.05.2014 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12.08.2014 щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 22-25).

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив із встановлено факту негативного впливу на життя та свідомість позивача внаслідок безпідставного кримінального переслідування, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, і вважав належний та доведений розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , у розмірі 114 000 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на таке.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

В межах спірних відносин таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 (зі змінами та доповненнями) (далі Положення).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1)незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, відшкодовується у повному обсязі, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ст. 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Стаття 16 ЦК України називає відшкодування моральної шкоди серед загальних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, спеціальний делікт виникає у відношенні фізичної особи внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду», моральною шкодою є страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи наведені вище норми закону, які регулюють спірні правовідносини, право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року № 6-2203цс15, з яким погодився і Верховний Суд в своїх численних постановах.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату у розмірі 6000 грн. (позовна заява подана 16.04.2021).

Початок перебігу строку перебування кримінального провадження на досудовому розслідуванні та у суді суд відрахував з 10.09.2013 дати повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та по 12.08.2014 по день постановлення Апеляційним судом Запорізької області ухвали та набрання вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 16.05.2014 законної сили, що становить 11 місяців.

Межі відшкодування моральної шкоди визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування провадження на досудовому розслідуванні та суді, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди, який гарантовано державою, на час розгляду справи судом становить: 114 000 тисяч гривень 00 копійок.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції обґрунтовано керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2021 по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий І.В. Кочеткова
Судді А.В. Дашковська

О.М. Кримська