СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-н/759/22/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Електронмаш» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась у грудні 2021 до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Електронмаш» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 42 317,94 грн.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ч.1 ст. 160 ЦПК України).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Пунктом 9 зазначеної вище Постанови роз`яснено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Таким чином, вирішуючи питання про видачу судового наказу суддя зобов`язаний перевірити безспірність заявлених вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Суд ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 , дослідивши викладені у заяві вимоги і обставини, надані докази, дійшов висновків про відмову у видачі судового наказу, оскільки така заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, зокрема п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, оскільки суду не надано доказів на яких ґрунтується вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 42317 грн. 94 коп.

Так, заявлена сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 42317 грн. 94 коп. не підтверджена належними та допустимими доказами, наданий розрахунковий лист не завірений ДП «Електронмаш», період такої заборованості також невідомий, заявником у заяві не зазначено.

Згідно розрахунокового листа від жовтня 2020 року вбачається, що за жовтень 2020 року належить до виплати заявнику 2 351 грн.29 коп., тоді як борг підприємства на початок місяця вже становить 8 899грн. 59 коп. Отже, період такої заборгованості невідомий.

Крім того, суддя звертає увагу, що частинами 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Тобто, заявик зобов`язаний надати всі докази, які підтверджують кожну зазначену ним обставину, обставини якою (якими)він обгрунтовує свої вимоги. Заявник зобов`язаний додати докази в їх оригіналах або копіях. У разі подачі доказу у копії, заявник повинен її завірити, а також зазначити наявність у нього оригіналу такого доказу.

Тоді як, долучені заявником докази належним чином не завірені, зокрема копія паспорта громадянина України, копія трудової книжки, а тому такі не можуть вважатися достовірними. Надана суду копія трудової книжки взагалі не читабельна.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст. 166 ЦПК України ).

Суд роз"яснює заявнику, що у разу усунення зазначених судом недоліків таку заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі, можна подати суду повторно.

Керуючись ст.ст. 95, 160, 161, 163, 165, 166 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Електронмаш» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Коваль О.А.