справа № 377/224/20
провадження № 22-ц/824/1308/2022
головуючий у суді І інстанції Малишенко Т.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 26 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У березня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 29 липня 1995 року.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в силу різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства у них останнім часом виникають суперечки. Фактичні шлюбні стосунки припинили, відповідач більше двох років постійно мешкає в Польщі. Припинили ведення спільного господарства. Не мають спільного бюджету. Кожен із них живе самостійним життям, власні кошти витрачають на свої потреби. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Неповнолітніх дітей не мають.

21 липня 2020 року заочним рішенням Славутицького міського суду шлюб між сторонами було розірвано.

У серпні 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду від 21 липня 2020 року, в якій просила переглянути заочне рішення та скасувати його з призначенням справи до розгляду в загальному порядку.

6 жовтня 2020 року ухвалою суду було скасовано заочне рішення, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29 грудня 2020 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення шість місяців.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 26 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 29 липня 1995 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №112.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в порушення основних завдань цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого розгляду і вирішення справ, дана справа була розглянута судом односторонньо, упереджено та без участі відповідача ОСОБА_1 , що грубо порушує права відповідача враховуючи наступне: відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справу, як це вимагається ст. ст. 128-131 ЦПК України, шляхом надсилання судової повістки.

В заперечення даного позову, як підставу до скасування рішення пояснює, що позивач ініціював розірвання шлюбу з тієї причини, що сімейні стосунки сторін не склались у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю, несумісність характерів, що унеможливлює збереження шлюбу, спільне господарство не ведеться. Між ними втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними припинено. На даний час відповідачка перебуває на заробітках у Польщі. У позивача інша жінка, з якою він має наміри укласти шлюб. Однак сімейне життя у позивача з відповідачем було відносно щасливе і мирне, але і не без непорозумінь, як і в кожній нормальній середньостатистичній сім`ї, бо невеликі спори і непорозуміння, це невід`ємна складова сімейного життя, як і постійні пошуки компромісів і поступки одне одному погляди на сімейне життя, сімейні цінності, інтереси, відносини чоловік жінки, ведення господарства, переважно співпадають, хоч часом і мали дещо різні бачення, а компроміс завжди вдавалося знайти, чого і прагне в теперішній ситуації. До позивача відчуває глибоку повагу, розуміння і має бажання завжди і в усьому йти на компроміс і конструктивний діалог, поважаючи думку позивача і його власні переконання та погляди.

Наголошує на тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного із подружжя чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів примирення подружжя. Однак судом не було надано можливість відповідачу заявити клопотання про надання сторонам часу на примирення, тим самим позбавлено відповідача в даному процесуальному праві.

22 листопада 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 , в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що безпідставними є і доводи відповідача про неналежне повідомлення її про час розгляду справи, адже у даній справі відповідача представляв адвокат, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки не повідомив. Таким чином, приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд першої інстанції зробив правильний висновок про належне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи та відповідно до вимог процесуального закону здійснив розгляд справи без участі відповідача.

Позивач також вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача.

Наголошує на тому, що примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем вже протягом тривалого часу має формальний характер, а його збереження суперечить інтересам позивача, з чим позивач повністю погоджується.

В судове засідання ні позивач, ні відповідач не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с. 192),тому колегія суддів розглянула справу у відсутність осіб, які не з`явились в судове засідання у відповідності до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов і розриваючи шлюб, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам подружжя. При цьому суд виходив з того, що сім`я сторін розпалася, шлюбні відносини між ними припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а примирення подружжя є неможливим. Строк наданий сторонам для примирення позитивних результатів не дав.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 13 березня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , 29 липня 1995 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №112. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2 , дружині ОСОБА_1 .

На час розірвання шлюбу неповнолітніх дітей не має.

Також судом встановлено, що шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися, зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю, що унеможливлює збереження шлюбу, спільне господарство не ведеться. Між ними втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними припинено. Відповідачка перебуває на заробітках у Польщі. У позивача інша жінка, з якою він має наміри укласти шлюб.

На запит суду першої інстанції із Центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України надійшла інформація, що ОСОБА_1 на протязі 2019-2021 років періодично виїздить у Польщу, при цьому у період надання судом строку для примирення сторонам, вона приїздила і перебувала в Україні, проте у суді відсутні відомості, що наданий строк для примирення сторонам дав позитивний результат і сторони примирились.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обґрунтовано задовольнив позов і розірвав шлюб, оскільки в судовому засіданні встановлено доведеність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про час розгляду справи, оскільки як вбачається із матеріалів справи, у даній справі відповідачку представляв адвокат, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки не повідомив.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд першої інстанції зробив правильний висновок про належне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи та відповідно до вимог процесуального закону здійснив розгляд справи без участі відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що сімейне життя у позивача з відповідачем було щасливе і мирне, чого прагне відповідачка і в теперішній ситуації, не спростовують висновків про наявність передбачених законом підстав для розірвання шлюбу.

Не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано можливість відповідачу заявити клопотання про надання сторонам часу на примирення, оскільки матеріалами справи підтверджується, що строк для примирення був наданий судом першої інстанції, однак позитивних результатів не дав.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2022 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба