ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

13 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6845/21
Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/171/22
Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відшкодування моральної шкоди,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 20 вересня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі Центр), в якому просив стягнути на його користь 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України.

У мотивування заявлених вимог зазначав, що національними судами у 2019-2021 роках розглядались його адміністративні позови у справах № 620/1918/19 та № 620/2439/21 до Центру у зв`язку із неправильним та тривалим складанням довідки про розмір його грошового забезпечення для надання до органів ПФУ для перерахування розміру пенсії. У вказаних справах було визнано протиправними дії відповідача стосовно ненадання довідки про розмір грошового забезпечення із зазначенням додаткових його складових (премії, надбавки за виконання особливо важливих завдань та надбавки за службу в умовах режимних обмежень), а також стосовно відмови скласти оновлену довідку про розмір грошового забезпечення з урахуванням розміру щомісячної премії 35 % від посадового окладу.

Указував, що протиправні дії відповідача, які тривали кілька років, призвели до заподіяння йому моральної шкоди, а саме, душевних страждань, руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, значного погіршення стану здоров`я, психічних розладів, приниження честі та гідності. Такі моральні страждання позивач оцінив у 30 000 грн.

Рішенням від 20 вересня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь позивача 7 000 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить доповнити оскаржуване рішення в частині мотивів задоволення позову та змінити його в частині визначення розміру моральної шкоди, збільшивши її суму з 7 000 до 30 000 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що протиправні дії Центру стосовно відмови у складанні довідки про грошове забезпечення були свідомими, відверто умисними та дискримінаційними, що повністю підтверджено судовими рішеннями та узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Позивач зауважує на тому, що у поданому клопотанні про залишення без розгляду відзиву сторони відповідача на позовну заяву він послався на відповідну практику ЄСПЛ та Верховного Суду, проте, районний суд не надав належної оцінки свідомому порушенню Центром чинного законодавства та дійшов суперечливих висновків щодо врахування і оцінки доказів.

На його думку, вказівка суду про ненадання ним доказів на підтвердження того, що його стан здоров`я погіршився саме внаслідок протиправних дій Центру, враховуючи встановлення ще у 2010 році групи інвалідності, є необґрунтованою, оскільки, відповідно до наявних у справі письмових доказів, саме у 2019-2020 роках він перебував на лікуванні у медичних закладах, і 01 грудня 2020 року Чернігівською обласною МСЕК йому встановлена ІІ група інвалідності та протипоказано фізичні і психологічні перевантаження. У той же час, суд у своєму рішенні посилається саме на наявність у нього ІІІ групи інвалідності, як на підставу для значного зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Наголошує на тому, що при визначенні необхідного до стягнення розміру моральної шкоди суд першої інстанції не взяв до уваги усталену судову практику ЄСПЛ та Верховного Суду у побідних справах, чим порушив принцип правової рівності та правило прецеденту.

На його переконання, обставини даної справи та наявність належних письмових доказів достеменно вказують на необхідність збільшення розміру моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача. Указує на те, що у відкритому доступі ЄДРСР наявні численні рішення національних судів у справах з подібними правовідносинами, якими розмір морального відшкодування збільшувався у зв`язку із неврахуванням систематичності допущених порушень.

В апеляційній скарзі Чернігівський ОТЦК та СП, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час звернення ОСОБА_1 19 травня 2021 року із заявою про видачу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії залишалось неврегульованим питання порядку дій суб`єктів владних повноважень, задіяних в питанні перерахунку пенсій.

Представник Центру зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили 05 березня 2019 року, визнано неправомірними окремі положення Постанови № 103 та Порядку № 45, отже на час виникнення спірних відносин законодавством не було чітко врегульовано норми щодо порядку видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій. У подальшому Верховний Суд у своїй постанові від 17 грудня 2019 року у зразковій справі № 160/8324/19 навів правовий висновок щодо обов`язку суб`єктів владних повноважень, які видають довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, їх видавати.

Звертає увагу, що 13 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслано довідку про розмір грошового забезпечення, яку видано на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року, та на її заміну видано нову довідку від 18 травня 2021 року з урахуванням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року. Таким чином, Центром у максимально короткий проміжок часу вчинено дії щодо поновлення прав та законних інтересів позивача після набрання рішенням суду законної сили та врегулювання спірних правовідносин постановою Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у зразковій справі № 160/8324/19.

Наголошує на тому, що позивач, стверджуючи про спричинення Центром моральних страждань та посилаючись на нормативні акти, наводить загальні ознаки моральної шкоди та не надає жодних доказів того, які саме моральні страждання він поніс, чим вони підтверджується, які саме втрати нормальних життєвих зв`язків ОСОБА_1 поніс, що зумовило додаткові зусилля. Звертає увагу на те, що наміру порушити права позивача у Центру не було, наявні дії посадових осіб були похідними від недостатнього правового врегулювання правовідносин щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, і спричинення моральної шкоди саме такими діями позивачем не доведено.

У наданому на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 відзиві ОСОБА_1 , вважаючи її доводи безпідставними, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Позивач указує на свідоме і відверте ігнорування відповідачем положень Конституції України, законів України, відмову врахувати правові позиції і судову практику Верховного Суду, ЄСПЛ та судів України, свавільне тлумачення положень законодавства України, що не входить до компетенції посадових осіб.

Вважає безпідставними твердження скаржника про відсутність належних доказів щодо завдання йому моральної шкоди, зазначаючи, що матеріали справи містять всі необхідні письмові документи на підтвердження доводів позову.

Наголошує на тому, що аргументи апеляційної скарги Центру є лише спробою переглянути обставини, які встановлені Верховним Судом та судами у справах №№ 620/3358/18, 620/1918/19, 620/2439/21, і ніяким чином не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.

Чернігівським ОТЦК та СП відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції констатував наявність підтвердженого належними доказами причинного зв`язку протиправних дій та бездіяльності Чернігівського ОТЦК та СП відносно позивача та завданою останньому моральної шкодою. Суд указав, що моральні страждання полягали у душевних стражданнях, порушенні звичайного способу життя, психологічному навантаженні, втраті емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю, що потребувало додаткових зусиль для організації ОСОБА_1 свого життя. Суд наголосив на тому, що завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована саме винною особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , а на Державне казначейство України покладається функція з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі виконавчого документа.

Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу та зусиль, необхідних для відновлення порушеного права, тривалість часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, а також за умови наявності у ОСОБА_1 інвалідності, районний суд дійшов висновку, що достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивача 7 000 грн. При цьому суд навів, що позивачем не надано доказів погіршення його стану здоров`я саме внаслідок протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , беручи до уваги встановлення йому ІІІ групи інвалідності у 2010 році.

Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що позивач є ветераном військової служби та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зі змісту телеграми міністра оборони України від 28 грудня 2018 року вбачається, що з метою належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту України з 01 січня 2019 року оклади за військовими званнями, посадові оклади, надбавки за вислугу років, інші щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення встановлюються відповідно до постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07 червня 2018 року № 260, а розмір щомісячної премії військовослужбовцям встановлюється в залежності від тарифного розряду згідно з додатком 1 до цієї телеграми (а.с. 22-26).

22 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про складення довідки про розмір грошового забезпечення та направлення її до ГУ ПФУ в Чернігівській області для перерахунку пенсії. Листом № 5/2329с від 23 травня 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовив у складанні такої довідки.

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 18 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови внести у довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 додаткові види грошового забезпечення: премії у розмірі 10 % від посадового окладу, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 80 %, надбавки за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (за роботу з таємними виробами, носіями, документами) у розмірі 15 %. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та подати до ГУ ПФУ в Чернігівській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років (50 %), премії у розмірі 10 % від посадового окладу, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 80 %, надбавки за службу в умовах режимних обмежень (за роботу з таємними виробами, носіями, документами) у розмірі 15 %. В решті позову відмовлено (а.с. 11-15).

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року Чернігівський ОТЦК та СП 24 вересня 2020 року видав ОСОБА_1 довідку за № ФЧ66193 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року (а.с. 19).

03 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського ОТЦК та СП із заявою про внесення змін у довідку від 24 вересня 2020 року, а саме, просив зазначити розмір премії 35 % грн від посадового окладу відповідно до тарифного розряду для перерахунку розміру пенсії з 05 березня 2019 року для направлення її до ГУ ПФУ в Чернігівській області.

У листах від 01 лютого 2021 року та від 05 березня 2021 року відповідач повідомляв позивача про те, що довідка від 24 вересня 2020 року видана на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі № 620/1918/19, в якому чітко визначено розмір премії 10 %, тому підстави для складання нової довідки відсутні (а.с. 26, 27).

Рішенням від 29 квітня 2021 року Чернігівський окружний адміністративний суд (справа № 620/2439/21) визнав протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови скласти оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року із урахуванням розміру премії 35 % від посадового окладу тарифного розряду 30; зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року, зазначивши розмір премії 35 % від посадового окладу тарифного розряду 30, який встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою від 28 грудня 2018 року № 248/9240, та подати до ГУ ПФУ в Чернігівській області для перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року (а.с. 16-18). Наведене рішення в апеляційному порядку не переглядалося та набрало законної сили 31 травня 2021 року.

На виконання рішень Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року (справа № 620/1918/19) та від 29 квітня 2021 року (справа № 620/2439/21) Чернігівський ОТЦК та СП 18 травня 2021 року видав ОСОБА_1 довідку за № ФЧ61655 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, у якій зазначено розмір премії 35 % від посадового окладу, що становить 2 072 грн (а.с. 21).

Звернувшись з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що моральні страждання заподіяні йому протиправними діями та бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, умисним зволіканням у складанні та видачі йому довідки про розмір його грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, премії, надбавки за виконання особливо важливих завдань та надбавки за службу в умовах режимних обмежень, яка була необхідна для перерахунку пенсії.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Застосовуючи положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Так, за матеріалами справи встановлено, що позивач є ветераном військової служби та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за нормами якого усі призначені за цим законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку із підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених КМУ.

Вважаючи, що має право на включення до грошового забезпечення додаткових складових, а саме, щомісячної премії, надбавки за виконання особливо важливих завдань та надбавки за службу в умовах режимних обмежень, у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання йому довідки про розмір грошового забезпечення із зазначенням наведених вище його додаткових складових для здійснення перерахунку пенсії, проте, на його звернення отримав відмову у наданні такої довідки.

У 2021 році позивач неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовими заявами про включення до довідки про грошове забезпечення щомісячної премії у розмірі 35 %, встановленої на підставі рішення міністра оборони України та доведеної телеграмою міністра від 28 грудня 2018 року, проте, у зазначенні у довідці саме такого розміру щомісячної премії відповідач відмовив.

Протиправність наведених вище дій Чернігівського ОТЦК та СП встановлена судовими рішеннями, зокрема, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі № 620/1918/19 та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 620/2439/21, які набрали законної сили.

З наведеного вбачається, що протягом 2019-2021 років ОСОБА_1 , оскаржуючи у судовому порядку дії та бездіяльність уповноважених посадових осіб Чернігівського ОТЦК та СП, фактично доводив наявність у нього права на достатнє грошове забезпечення, яке передбачене ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та перерахунок пенсії, яка призначена відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Переглядаючи у касаційному порядку справу № 620/1918/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2020 року зазначив, що з 05 березня 2019 року виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати ОСОБА_1 має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На переконання позивача, саме через тривалі судові процеси, у ході яких був змушений відстоювати свої права та інтереси як особи, звільненої з військової служби, а також неодноразові звернення до органу державної влади, яким зухвало та свідомо нехтувалися закони та Конституція України, він постійно перебував у стресовому стані, зазнавав неймовірних душевних страждань, витрачав весь свій вільний час на вивчення нормативно-правових актів, збирання необхідних документів, поїздки до суду та відповідача, що вкрай обмежувало його у спілкуванні з рідними та друзями. Указані обставини є доводами позову про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади.

Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди протиправними діями ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 7 000 грн, яку належить стягнути на користь позивача, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, врахував спричинені останньому протягом значного часу душевні страждання та тривалість докладання ним додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав у судовому порядку, що завдавало психологічного напруження, розчарування та незручностей.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На думку колегії суддів, з урахуванням тривалості судових процесів, у яких безпосередньо позивач участі не брав, оскільки справи слухались судами в порядку письмового провадження, характеру та обсягу душевних страждань позивача, якому за медичними показаннями протипоказані фізичні та психоемоційні перевантаження, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, розмір моральної шкоди у сумі 7 000 грн судом першої інстанції визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості, й підстав для його зменшення чи збільшення не вбачається, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо невмотивованості судового рішення при визначенні розміру відшкодування.

Колегія суддів вважає, що позивачем належними доказами не доведено як завдання йому моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, так і погіршення його стану здоров`я саме через неправомірні дії відповідача, про що правильно зазначив районний суд у своєму рішенні.

На думку апеляційного суду, є безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування тієї обставини, що йому у грудні 2020 року встановлено ІІ групу інвалідності, оскільки судом першої інстанції правильно визначено, що інвалідність ІІІ групи позивач мав з 2010 року, тобто вже мав незадовільний стан здоров`я до часу порушення відповідачем його права на отримання довідки. Належних доказів того, що ІІ група інвалідності ОСОБА_1 встановлена саме внаслідок погіршення здоров`я, що зумовлено неправомірними діями відповідача, які були предметом судових розглядів за його позовами, матеріали даної цивільної справи не містять.

Колегія суддів відхиляє також посилання позивача, як підставу для збільшення розміру відшкодування, на судову практику та практику ЄСПЛ у подібних справах, оскільки обставини наведених ОСОБА_1 справ, доводи та аргументи сторін і, відповідно, висновки судів щодо результатів вирішення спорів, не є тотожними з даною справою.

Апеляційний суд вважає також, що матеріалами даної справи спростовуються доводи апеляційної скарги Чернігівського ОТЦК та СП щодо відсутності наміру порушити права позивача та вини у спричиненні останньому моральної шкоди, оскільки неправомірність дій посадових осіб Чернігівського ОТЦК та СП встановлена наявними у ній судовими рішеннями, які набрали законної сили. Правова невизначеність, на яку посилається відповідач, як підставу для звільнення від обов`язку відшкодування моральної шкоди, не може призводити до порушення законних прав та інтересів особи, особливо, якщо вона створюється з боку органів та установ, які діють від імені держави.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційних скарг цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Головуюча: Судді: