Дата документу 19.01.2022 Справа № 325/1355/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №325/1355/21 Головуючий у 1 інстанції Васильцов Г.А.
Провадження № 22-ц/807/356/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно,а саме:

-квартиру, загальною площею (кв.м.): 50,35, реєстраційний номер майна: 17740602, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 12580,00 грн, яка належить ОСОБА_1 ;

-житловий будинок, реєстраційний номер майна: 32596652, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 ;

-житловий будинок загальною площею (кв.м.): 291,22, реєстраційний номер майна: 34218289, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 1089587,00 грн., який належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року вжито заходи забезпечення позову.

Накладено арешт на майно, а саме на:

-квартиру, загальною площею (кв.м.): 50,35, реєстраційний номер майна: 17740602, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 12580,00 грн, яка належить ОСОБА_1 ;

-житловий будинок, реєстраційний номер майна: 32596652, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 ;

-житловий будинок загальною площею (кв.м.): 291,22, реєстраційний номер майна: 34218289, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 1089587,00 грн., який належить ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власнику майна належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Судом першої інстанції при постановлені ухвали не перевірено, кому саме належить нерухоме майно, на яке просив накласти арешт заявник.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу12.07.2013 року, посвідченого Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г. (№1902) ОСОБА_1 (в особі ОСОБА_4 ) передала у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 .(а.с. 31, 35).

Відповідно до п. 1.6. вказаного Договору, продаж квартири здійснюється за письмовою згодою чоловіка - ОСОБА_3 , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Бондар Т.І. 05.07.2013 р. за р.№ 1787.

Таким чином, ОСОБА_3 не тільки був обізнаний про здійснення продажу вказаного нерухомого майна у 2013 року за нотаріально посвідченим договором, а й надав нотаріальну згоду ОСОБА_1 для здійснення дій з продажу цього майна.

Відповідно до Договору дарування від 20.05.2016 року, посвідченого Коверзнєвим С.В., приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу Запорізької області №: 534, Чубенко Т.В. подарувала ОСОБА_6 житловий будинок, реєстраційний номер майна: 32596652, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .(а.с. 33, 37-39).

Згідно п.1.4. вказаного Договору, продаж квартири здійснюється за письмовою згодою чоловіка - ОСОБА_3 , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Коверзнєвим С.В. 14.04.2016 р. за р.№ 424.

Таким чином, ОСОБА_3 не тільки був обізнаний про здійснення відчуження ОСОБА_1 вказаного нерухомого майна у 2016 року, за нотаріально посвідченим договором дарування, а й надав нотаріальну згоду ОСОБА_1 для здійснення дій з відчуження будинку, право власності на який вона отримувала за час зареєстрованого шлюбу.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2010 року у справі №2-1868/2010. (а.с. 40-42).

Згідно вказаного рішення суду судом на підставі фактичних обставин встановлено, що ОСОБА_1 за власні кошти збудувала будинок з господарськими будівлями та спорудами без відповідних дозволів та належне затвердженого проекту, що підтверджується технічним паспортом від 03.03.2010 року.

21.05.2010 року рішенням Першої сільської ради № 8 позивачу виділена земельна ділянка площею 0,2252 га, яка розташована в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та про право власності на зазначену земельну ділянку 31.05.2010 року виданий державний акт на право власності серії ЯК № 946457 (а.с.5) кадастровий номер :04:017:0044.

Таким чином, відповідно до приписів ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, та є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 за власні кошти побудувала будинок на земельній ділянці, що належала їй на праві приватної власності.

Суд передчасно зробив висновок про те, що все майно на яке накладено арешт належить відповідачу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направлення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів колегії суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року у цій справі скасувати, справу направити до суду п5ершої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: