Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1454/21

номер провадження 2/695/247/22

19 січня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря - Біліченко С.В., Оніщенко Н.В.

представника позивача, адвоката - Короля О.А.,

представників відповідачів - Пахомової О.А., Горбача А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Укртрансгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення надбавки за класність, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - Відповідач 1), товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - Відповідач 2) про стягнення надбавки за класність.

Свої вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач мотивує тим, що він 16.01.2012р. був прийнятий на роботу до Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» Золотоніське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів на посаду водія автотранспортних засобів служби АТГ.

Позивач наполягає, що на попередньому місці роботи йому було визначено кваліфікацію водія І класу, відомості про що були внесені до трудової книжки. Однак при прийомі його на роботу йому взагалі не визначали клас водія, а вже 30.06.2017р. йому було присвоєно кваліфікацію водія автотранспортних засобів ІІ класу. У 2019 році позивача було переведено до Відповідача - 2, при цьому клас, що був призначений Відповідачем - 1 за позивачем зберігся. Однак, позивач перебуваючи на відповідних посадах як у Відповідача - 1, так і у Відповідача - 2 виконував роботи, що відповідають роботам, які виконують водії саме за класом 1 кваліфікації. Разом із тим водії відповідних класів мають право на отримання надбавки, яка залежить від присвоєного класу кваліфікації водія.

Таким чином позивач наполягає, що при прийомі його на роботу Відповідачем - 1 порушені норми законодавства, а також положення про порядок присвоєння класу кваліфікації водія, зокрема не присвоєно позивачу клас водія, який йому був присвоєний за попереднім місцем роботи та безпідставно присвоєно спочатку ІІІ, а потім і ІІ клас. При цьому вказаний клас водія був залишений Відповідачем - 2 при прийомі позивача на роботу.

За таких підстав позивач просить визнати бездіяльність Відповідача - 1 щодо не присвоєння позивачу кваліфікації водія І класу при прийнятті його на роботу, внести відповідні зміни до наказів про встановлення надбавок за класність водіям та зобов`язати відповідачів провести донарахування виплати позивачу за класність водія І класу у розмірі 25% встановленого місячного посадового окладу за весь робочий час водія. Зобов`язати Відповідача - 1 скасувати наказ №67 від 30.06.2017 «Про присвоєння класності водіями АТЗ» в частині визначення ОСОБА_2 кваліфікації водія ІІ класу.

Відповідно до ухвали суду від 12.07.2021р. розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач - 1 надав до суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позову заперечував повністю, вказуючи, що трудові відносини між позивачем та Відповідачем - 1 здійснювалися у відповідності до законодавства та в межах поданих ним за власним волевиявлення заяви про прийняття його на роботу, який не заперечував проти присвоєння йому відповідних класів водія. Крім того позивач в ході виконання своїх обов`язків не звертався із відповідними заявами про присвоєння йому відповідних класів, в тому числі І класу, які мала б розглядати відповідна кваліфікаційна комісія. За період трудових відносин позивач погоджувався із усіма умовами праці, в тому числі щодо присвоєння йому відповідної кваліфікації та оплати праці. Вказані обставини свідчать про відсутність порушення з боку Відповідача - 1 прав позивача. Крім того Відповідач - 1 вказував на пропуск строків звернення до суду за вирішенням даного трудового спору.

Відповідач - 2 надав до суду відзив на позовну заяву у якому вказував, що під час прийому на роботу за переведенням від Відповідача - 1 до Відповідача - 2 перегляд класності водіїв не передбачався, а класи водії зазначали в своїй заяві на прийом на роботу відповідно до того класу, який був встановлений на попередньому місці роботи. При цьому позивачем власноручно було зазначено ІІ клас. Нормативно-правовими актами України и не передбачено норми щодо збереження класності водіями, присвоєної роботодавцем на попередньому місці роботи, а вирішення цього питання є компетенцією керівника підприємства. Також позивач перебуваючи на посаді водія автотранспортних засобів до дня свого звільнення з займаної посади із жодними заявами до відповідних комісій щодо присвоєння йому І класу не звертався, жодних незгод не висловлював. За таких підстав вимоги позивача є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив у якому проти доводів відповідачів заперечив, вказуючи на порушення ними власного положення «Про порядок присвоєння та підвищення класів кваліфікації та про кваліфікаційну комісію з встановлення класності водіям автотранспортних засобів», із яким позивач ознайомлений не був, а тому не міг розуміти порядок визначення класності на підприємстві, саме тому і не звертався до відповідачів із відповідними заявами. Крім того, заперечував доводи відповідачів щодо пропуску строку звернення до суду, оскільки про існування вказаних Положень та відповідно про порушення своїх трудових прав дізнався лише при отриманні письмової відповіді Відповідача - 1 на адвокатський запит, яка датована 26.04.2021р. Крім того вказує, що скасування наказів не відновлює порушені права щодо оплати праці, а тому необхідно зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату, вимоги про що на підставі ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Король О.А. позов підтримав у повному обсязі та вказував, що ОСОБА_2 безпідставно Відповідачем - 1 був прийнятий на посаду водія ІІІ-го класу, та виконував роботи, які повинен виконувати водій І класу. Про наявність вказаних положень у яких чітко визначено процедуру визначення класу водія позивач не був повідомлений, а тому не знав про порушення своїх прав. Лише після звільнення, при проведенні нарахування пенсії почав розбиратися із обставинами нарахування заробітної плати та прийняттям його на роботу.

Представник Відповідача - 1 Пахомова О.А. проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що трудові відносини між сторонами були належним чином узгоджені. Заява ОСОБА_2 про прийом його на роботу на даний час не збереглася, однак позивач не наполягав на присвоєнні йому І класу водія, до того ж відповідно до норм чинного законодавства роботодавцю надається право, а не обов`язок залишити відповідний клас кваліфікації водія, який був призначений за попереднім місцем роботи. Крім того позивач в 2017 році писав заяву про присвоєння йому ІІ класу кваліфікації водія, яка розглядалась відповідною комісією, видався відповідний наказ, із чим позивач був належно ознайомлений, а тому його доводи про приховування вказаного Положення про присвоєння та підвищення класів є необґрунтованими, оскільки за наявності бажання позивач міг з ним ознайомитись.

Представник Відповідача - 2 Горбач А.М. заперечував проти задоволення позову з підстав, які вказані у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_2 , позивач 16.01.2012р. був прийнятий водієм автотранспортних засобів служби АТГ, що стверджується також наказом Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» №7-К від 16.01.2012р.

У вказаних матеріалах відсутні відомості про визначення ОСОБА_2 класу кваліфікації водія, за повідомленням представника Відповідача - 1 заява позивача про прийом його на роботу на даний час не збереглася, оскільки строк зберігання таких заяв становить 3 роки.

Разом із тим, відповідно до заяви ОСОБА_2 від 21.02.2017р. останній звернувся до голови кваліфікаційної комісії УМГ «Черкаситрансгаз» про призначення йому другого класу кваліфікації водія. При цьому із змісту вказаної заяви вбачається, що остання написана ОСОБА_2 як водієм 3-го класу.

Згідно з протоколом №3 засідання комісії філії УМГ «Черкаситрансгаз» з питань присвоєння, підвищення та пониження класу кваліфікації водіям автотранспортних засобів автотранспортного господарства від 28.03.2017р., ОСОБА_2 було присвоєна кваліфікація водія автотранспортних засобів 2 класу відповідно наданим документам.

Відомості про присвоєння кваліфікації водія автотранспортних засобів ІІ-го класу внесені 03.04.2017 р. до трудової книжки позивача.

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 24.06.2019 р. до Генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», позивач просив прийняти його на роботу водієм автотранспортних засобів 2-го класу .

Відповідно до наказу №20-к від 21.06.2019 позивач був звільнений 27.06.2019 у зв`язку з переведенням для подальшої роботи в ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Наказом ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 24.06.2019р. за №90-к ОСОБА_2 було прийнято на роботу з 01.06.2019 р. на посаду водія автотранспортних засобів.

Згідно з наказом №323-к від 27.11.2020р. ОСОБА_2 , водія автотранспортних засобів 2 класу служби автотранспортного господарства Золотоніського промислового майданчика 30.11.2020р. звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Позивач наполягає, що відповідачі неправомірно визначили йому клас кваліфікації водія, що є нижчим ніж на попередньому місці роботи, що в свою чергу при звело до порушення його прав на отримання належної заробітної плати, адже позивачу за весь час роботи не було нарахована надбавка в розмірі 25 % як водієві першого класу.

Відповідно до ч.,ч. 1, 2 ст. 2 ЗУ "Про оплату праці" основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.

Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Згідно із ст. 14 названого Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Частиною 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - » іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається із письмових пояснень Відповідача - 1, під час укладення трудового договору із позивачем сторони досягли усіх умов щодо трудових відносин, зокрема відносно умов оплати праці, що підтверджується наказом №7-к від 16.01.2012 про прийняття на роботу водія автотранспортних засобів служби АТГ, який оформлено на підставі заяви позивача від 16.01.2012р., та із яким позивач був власноручно ознайомлений без зазначення ним будь-яких заперечень.

При цьому суд, при розгляді матеріалів даної справи керується нормами ст., ст. 12, 13, 81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять жодних доказів незгоди позивача з умовами вказаного трудового договору чи умовами прийняття позивача на посаду водія автотранспортних засобів Відповідачем - 1.

Крім того, порядок присвоєння та підвищення класності водіями на дату прийняття Відповідачем - 1 позивача на роботу було врегульовано положенням «Про порядок присвоєння та підвищення класів кваліфікації та про кваліфікаційну комісію з встановленням класності водіям автотранспортних засобів ДК «Укртарснгаз», затвердженим наказом ДК «Укртарнсгаз» НАК «Нафтогаз України» №353 від 01.10.2008, що діяв до 26.06.2014р..

Окрім п. 4 вказаного положення, на зміст якого посилається позивач, вказане положення містить також п. 9, який встановлює до водіїв І класу відповідні вимоги, зокрема водій повинен мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В», «С», «D» та «Е», а також повинен мати безперервний стаж роботи водієм ІІ класу в ДК «Укртрансгаз» не менше двох років.

Пунктами 10 та 14 вказаного Положення визначено, що присвоєння водіями класів кваліфікації здійснюється кваліфікаційною комісією, що створюється відповідно до цього положення.

При цьому, питання про визначення класу кваліфікації водію комісією розглядаються на підставі визначених в п. 20 вказаного положення документів, зокрема заяви самого водія.

Аналогічні норми містяться і в п.,п. 8, 9, 15 Положення про порядок присвоєння класу кваліфікацій водіям автотранспортних засобів ПАТ «Укртрансгаз», яке затверджено наказом від 27.06.2014 р. за №194.

Отже, присвоєння водіям класності здійснюється поступово та оформлюється наказом по підприємству із встановленням доплати за класність.

Крім того, як слідує з роз`яснень наведених у листі Міністерства соціальної політики України від 07.09.2012 №197/10/137-12 присвоєння водіям І та II класів має оформлюватись наказом по підприємству із встановленням доплати за класність.

Класність водіям присвоюється кваліфікаційною комісією на підприємстві під час кваліфікаційної атестації.

Підпунктом 4) п. 3 Постанови КМУ № 1298 від 30.08.2002 р. передбачена доплата за класність водіям 2 та 1 класів у розмірі 10% тарифної ставки за відпрацьований час для водіїв 2 класу та 25 % для водіїв першого класу. Галузевими угодами, колективними договорами може бути встановлений інший рівень доплат, але він у будь-якому випадку не може бути нижчим ніж це передбачено вказаною Постановоною КМУ.

Отже, присвоєння водіям І та II класів здійснюється відповідно до норм примітки зазначеної кваліфікаційної характеристики та оформлюється наказом по підприємству із встановленням доплати за класність.

Чинними нормативно-правовими актами України не передбачено норми щодо збереження класності водіям, присвоєної роботодавцем на попередньому місці роботи. Тобто класність водія на новому підприємстві (якщо тільки він не був прийнятий по переводу), враховуючи законодавчо встановлену необхідність наявності певного безперервного стажу саме у даного суб`єкта господарювання може бути і не збережена. Прийняття рішення щодо цього питання є компетенцією керівника підприємства, який своїм наказом може підтвердити наявну класність водія.

У будь-якому випадку позивач не був позбавлений можливості звернутись до роботодавця із відповідною заявою про присвоєння (збереження) йому І класу, що був присвоєний йому на попередньому місці роботи, чого із невідомих причин не зробив та погодився при прийнятті його на роботу з усіма умовами трудового договору.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. N 58 (із змінами), у графі 3 "Відомості про роботу" трудової книжки зазначається конкретне найменування цеху, відділу, підрозділу, дільниці, виробництва, до якого прийнято працівника, а також робота, професія або посада і присвоєний розряд.

Враховуючи вищезазначене, у трудових книжках працівників запис про назву професії виконується із зазначенням кваліфікаційної категорії, розряду, класу, наприклад. "Водій автотранспортних засобів І класу", оскільки І та II класи водіїв є рівнем кваліфікації працівника.

Із записів трудової книжки, наказів про прийняття на роботу, особових карток позивача не вбачається, що його приймали на роботу на підприємство відповідача водієм саме I класу.

При цьому, посилання позивача на свою необізнаність із положенням про порядок присвоєння класу кваліфікації водія автотранспортних засобів не може бути підставою для спростування вказаних вище обставин, тим більше, що сам позивач у своїй заяві від 21.02.2017 р. звертався до відповідної комісії про присвоєння йому 2-го класу водія автотранспортних засобів, а у заяві від 24.06.2019р. просив Відповідача - 2 прийняти його на відповідну посаду саме водія 2-го класу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів того факту, що позивач при прийнятті чи переведені його на роботу Відповідачем - 1 та Відповідачем - 2 вимагав встановлення собі 1-го класу водія автотранспортних засобів, як і не містять доказів того, що при прийнятті його на роботу він не був повідомлений про присвоєння йому 3-го класу.

Таким чином, позивачем всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не доведено тих обставин, що відповідачами було порушено його право на присвоєння кваліфікації водія I класу.

За таких обставин в задоволенні позову має бути відмовлено.

Що стосується вимог заяв відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зауважує, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено, а останній зазначав позовні вимоги, в тому числі і ті, які не стосуються стягнення заробітної плати, суд, керуючись нормами ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із позивача судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного керуючись ст.,ст. 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Укртрансгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення надбавки за класність - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 24 січня 2022 року.