КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1481/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/14275/17

17 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Панченко О.М., за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго», правонаступником якого є Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ПАТ «Київенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води: 21 445,47 грн. за надані послуги з центрального опалення; 14008,16 грн. за постачання гарячої води; 7 571,12 грн. 3% річних та інфляційну складову боргу, 1 600 грн. судового збору.

Позов мотивовано тим, що відповідач є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , які постачає ПАТ «Київенерго».

Однак, відповідач належним чином не здійснює оплату таких послуг, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем станом на 01.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 35 453,63 грн. а саме: 21 445,47 грн. за надані послуги з центрального опалення та 14 008,16 грн. за постачання гарячої води.

Вказував на те, що оскільки відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг позивачем, останній має право на сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Сума боргу за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 43 024,75 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд позов задовольнити.

08 лютого 2019 року протокольною ухвалою суду було здійснено заміну позивача Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року позов ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Київтеплоенерго» заборгованість, що виникла станом на 01.06.2017 року, в розмірі 43 024,75 грн. а саме: 21 445,47 грн. - заборгованість за надані послуги з центрального опалення; 14 008,16 грн. - заборгованість за постачання гарячої води; 7 571,12 грн. - 3% річних та інфляційна складова боргу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Київтеплоенерго» судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року в частині стягнення заборгованості за постачання гарячої води в сумі 14 008,16 грн., 7 571,12 грн. - 3 % річних та інфляційної складової боргу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні таких вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за постачання гарячої води за період з 01.11.2014 року по 01.06.2017 року не є належним та допустимим доказом наявності боргу та його розміру, оскільки нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.

Вказував на те, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води, оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу. Засіб обліку гарячої води (лічильник) встановлено у квартирі відповідача, він перебуває у справному стані, своєчасно пройшов чергову періодичну повірку.

З огляду на зазначене, вважає, що нарахування заборгованості за спожиту гарячу воду без врахування показів лічильника не відповідає вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» просило скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що рішення оскаржується лише в частині стягнення з відповідача на корить позивача заборгованості за постачання гарячої води, трьох відсотків річних та інфляційної складової боргу, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на корить позивача заборгованості за постачання гарячої води, трьох відсотків річних та інфляційної складової боргу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості таких вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води, які надає КП «Київтеплоенерго» ( ПАТ «Київенерго») за вказаною адресою.

Станом на 01.06.2017 року утворилась заборгованість в розмірі у розмірі 43 024.75 грн. а саме: 21 445.47 грн. - заборгованість за надані послуги з центрального опалення; 14 008.16 грн. - заборгованість за постачання гарячої води; 7 571.12 грн. - 3% річних та інфляційна складова боргу.

26.01.2017 року позивач надіслав відповідачу вимогу щодо сплати вищевказаної заборгованості, однак дана вимога залишена без виконання.

11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №602-18 відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг таких, що підлягає стягненню із споживача, а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинних законодавством додаткових грошових зобов`язань, в тому числі визначені рішенням суду.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір).

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.

Пунктом 20 Правил (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку споживача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.11.2014 року по 01.06.2017 року вбачається, що опалювальна площа становить 79,90 кв.м., кількість прописаних - 9 осіб, пільги відсутні, будинковий лічильник ЦО наявний, будинковий лічильник на ПГВ наявний, квартирний лічильник на централізоване опалення відсутній, квартирний лічильник на постачання гарячої води наявний.

Відповідно до п 11. Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630 (надалі - Постанова 630) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку, оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку,не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період.

Відповідно до п 14 Постанови № 630 показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Пунктом 20 Постанови № 630 встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Необхідно зазначити, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документи в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, сума заборгованості, тощо.

Апелянт вважає нарахування заборгованості за ПГВ необґрунтованим, посилаючись на наявність в його квартирі лічильників.

На підтвердження своїх доводів апелянт надавав до суду апеляційної інстанції свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П-12-2019-004 від 19.03.2020 року, яке чинне до 19.03.2024 року.

Однак, доказів наявності повірених та взятих на облік лічильників постачання гарячої води в квартиру відповідача ОСОБА_1 за спірний період з 01.11.2014 року по 01.06.2017 року до суду, як першої інстанції так і апеляційної, не надано.

Також відсутні і докази того, що відповідач ОСОБА_1 знімав та передавав показання квартирного засобу обліку води виконавцю.

Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача щодо нарахування з 01.11.2014 року по 01.06.2017 року заборгованості за гаряче водопостачання згідно п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630.

При цьому, відповідачем не надано доказів проведення оплати за спожиті послуги за фактичними показниками лічильника, про які він зазначав, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 за спірний період не здійснив жодної оплати за постачання гарячої води.

Отже, враховуючи, що відповідачем не спростовано розмір нарахованої заборгованості послуги з постачання гарячої води та не надано доказів оплати за фактично спожиті послуги, колегія суддів погодилася з розрахунком заборгованості позивача за послуги постачання гарячої води на суму 14 008,16 грн.

Доводів незаконності рішення районного суду в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних подана відповідачем апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що позов в частині стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 008,16 грн., інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 7 571.12 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, інфляційних втрат та 3% річних залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: