Провадження №4-с/523/7/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань: Скоріної М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 у м. Одеса скаргу ОСОБА_1 , за участю суб`єкта оскарження приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягувача Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на дії та бездіяльність приватного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , за участю суб`єкта оскарження приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягувача Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця.

Обґрунтовуючи вимоги поданої скарги вказує на те, що 25.10.2021 року скаржник отримав від приватного виконавця Колечко Д.М. постанову ВП № 66640029 про повернення виконавчого листа № 523/1300/15-ц від 03.08.2021 року ПАТ «МТБ Банк» та виправлення помилки у процесуальному документі, а також постанову ВП № 66640169 про закінчення виконавчого провадження. Однак, скаржник вважає вказані постанови є незаконними з огляду на наступне.

Так, згідно вказаних виконавчих проваджень ОСОБА_1 мав заборгованість перед ПАТ «МТБ Банк» в розмірі 55076,88 дол. США та 136507,96 грн. 18.10.2021 року скаржник сплатив банку заборгованість в розмірі 25000,00 дол. США та 7749 грн. та отримав від банку довідку про відсутність претензій з боку ПАТ «МТБ Банк» та повне погашення заборгованості по Кредитному договору № 00059R15 від 22.07.2008 року. В подальшому стягувач надіслав приватному виконавцю заяву про повернення виконавчого документа стягувачу.

Однак, при поверненні виконавчого документа стягувачу, приватний виконавець у постанові від 21.10.2021 року вказав на те, що постанова від 27.08.2021 року ВП № 66640029 про стягнення з боржника основної винагороди з примусового виконання виконавчого листа № 523/1300/15-ц підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а також постанова від 27.08.2021 року ВП № 66640029 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження виконаного листа № 523/1300/15-ц підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Однак, ОСОБА_1 не погоджується із сумою виконавчого збору, визначеною приватним виконавцем Колечко Д.М., оскільки по суті приватним виконавцем не було вчинено жодних виконавчих дій на примусове стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості, а така була сплачена скаржником добровільно. Окрім того, ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що фактично стягнута або вартості майна боржника, передбаченого стягувачу за виконавчим документом.

Окрім того, скаржник зазначає про те, що ухвалою Суворовського районного сулу від 10.09.2021 року по справ № 523/1300/15-ц заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення та скасовано дію ухвал про зупинення виконавчого провадження виконавчого листа від 01.09.2021 року та від 08.09.2021 року. У вказаній ухвалі суду зазначено, що ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду в 15-денний строк та ухвала набуває законної сили з дати підписання. На вказану ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10.09.2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу. Оскільки фраза в оскаржуваній ухвалі суду від 10.09.2021 року, про те, що ухвала набирає законної сили з дати підписання не відповідає вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України та суперечить ст. 153 ЦПК України, скаржник вважає безпідставними дії приватного виконавця Колечко Д.М. щодо прийняття постанови про поновлення вчинення виконавчих дій.

З огляду на вищевикладене, просить суд задовольнити скаргу та постановити ухвалу, якою визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. у виконавчих провадженнях № 66640029 та № 66640169 та скасувати постанови від 21.10.2021 року у ВП 66640029 про повернення виконавчого листа № 523/1300/15-ц від 03.08.2021 року до ПАТ «МТБ Банк» та про виправлення помилки у процесуальному документів та у ВП № 66640169 про закінчення виконавчого провадження.

Суд констатує, у останнє судове засідання скаржником було подано заяву про доповнення скарги, відповідно до якої ОСОБА_1 зазначає, що приватним виконавцем під час вчинення виконавчих дій було порушено також вимоги ст. 434 ЦПК України. Зокрема, 18.10.2021 року скаржник добровільно погасив наявну у нього заборгованість у розмірі 25000,00 дол. США, а залишок боргу за кредитним договором йому було прощено. 21.10.2021 року приватний виконавець Колецко Д.М. отримав від ПАТ «МТБ Банк» заяви про повернення виконавчих листів № 523/1300/15-ц. Однак, приватний виконавець знаючи про мирову угоду між стягувачем та боржниками прийнявши заяву від 21.10.2021 року про повернення виконавчих листів, не забезпечив при цьому спільно з ПАТ «МТБ Банк» вимоги законодавства про передачу мирової угоди до Суворовського районного суду м. Одеси відповідно до вимог ст. 434 ЦПК України.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та провести розгляд справи за його відсутності.

Представник суб`єкта оскарження ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій проти вимог скарги заперечує з підстав викладених у відзиві на дану скаргу, а також просить суд провести розгляд скарги за її відсутності.

Боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. Однак, надали суду заяву, в якій вимоги скарги підтримують в повному обсязі, просить суд її задовольнити, та провести розгляд справи за їх відсутності

Представник стягувача ПАТ «МТБ Банк» в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним з основних засад виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень (пункт 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд констатує, що суб`єктом оскарження до матеріалів відзиву було додано копії з матеріалів виконавчого провадження.

І. Висновок суду щодо твердження скаржника про неправомірність дій приватного виконавця Колечко Д.М. з винесення постанови у ВП № 66640029 від 13.09.2021 року.

Так, судом встановлено, що 27.08.2021 року на адресу приватного виконавця Колечко Д.М. надійшли заяви представника ПАТ «МТБ Банк» Орловського М.В., про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа по справі № 523/1300/15-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 03.08.2021 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого став ПАТ «МТБ Банк» суму боргу за кредитним договором №00059R15 від 22.07.2008 року з додатковими угодами, яка становить 55076,88 доларів США та 136507, 96 грн. та виконавчого листа по справі № 523/1300/15-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 03.08.2021 року про стягнення у рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на користь, судові витрати у розмірі 7810, 43 грн., тобто з кожного по 2603,47 грн.

Розглянувши вищевказані заяви, додані до них документи, виконавчі листи по справі № 523/1300/15-ц, виданих Суворовським районним судом м. Одеси 03.08.2021 року, встановивши, що останні повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», пред`явлені за місцем виконання рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущений, у відповідності до положень статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Колечко Д.М. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з виконання вищезазначених виконавчих документів ВП № 66640029, № 66640169 від 27.08.2021 року, копію яких було надіслано рекомендованою поштою з повідомленням про вручення сторонам виконавчого провадження 27.08.2021 року за вих.. № 5345,5349.

27.08.2021 року, у відповідності до ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» та пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, приватним виконавцем Колечко Д.М. було винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 2 000,00 грн. та 500 грн., та у відповідності до частин 1, 3 статті 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 643 від «08» вересня 2016 року, приватним виконавцем винесені постанови про стягнення основної винагороди у сумі 5 507,69 доларів США, 13 650,80 грн. та у сумі 260,35 грн.. Копії зазначених постанов були надіслані рекомендованою поштою з повідомленням про вручення боржнику 27.08.2021 року за вих. № 5347, 5348, 5353, 5354.

27.08.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Також, у день винесення приватним виконавцем постанов про відкриття провадження були винесені постанови про арешт майна та коштів боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 . Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за цивільною справою №523/1300/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В рамках вказаної справи судом було зупинено виконання за виконавчим листом № 523/1300/15-ц від 03.08.2021 року.

07.09.2021 року приватним виконавцем Колечко у ВП № 66640169 винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій.

Так, із вказаної постанови вбачається, що 06.09.2021 року на адресу приватного виконавця надійшли ухвали від 01.09.2021 року Суворовського районного суду м. Одеси про відкриття провадження за заявою боржника ОСОБА_1 та витребування належним чином засвідченої копії виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 10.06.2021 року, також ухвала Суворовського районного суду міста Одеси по справі № 523/1300/15-ц від 01.09.2021 року, згідно якої зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 66634643 від 27.08.2021 року, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Колечко Д.М. на підставі виконавчого документу № 523/1300/15-ц, до вирішення даної справи по суті.

07.09.2021 року на адресу приватного виконавця надійшла ухвала Суворовського районного суду міста Одеси по справі № 523/1300/15-ц від 01.09.2021 року про виправлення описки в Ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2021 року справа № 523/1300/15-ц (провадження 6/523/663/21) про зупинення виконавчого провадження № 66634643 від 27.08.2021 року, п. 2 резолютивної частини ухвали читати в наступній редакції: Реєстраційний номер виконавчого провадження: 66640169 "Зупинити виконання за виконавчим листом, який виданий Суворовським районним судом м. Одеси 03.08.2021 р. по справі № 523/1300/15-ц у виконавчому провадженні № 66634643 від 27.08.2021 року, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Колечко Д.М.".

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій.

10.09.2021 року, надійшла ухвала Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/1300/15-ц, провадження № 6/523/663/21 від 08.09.2021 року, якою було зупинено виконання за виконавчим листом № 523/1300/15-ц від 03.08.2021 року Суворовського районного суду м. Одеси.

Цього ж дня, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Колечко Д.М. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Під час вирішення питання по суті Суворовським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу від 10.09.2021 року, якою було відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, також в резолютивній частині зазначено, що скасовано дію ухвал про зупинення виконання виконавчого листа від 01.09.2021 року та від 08.09.2021 року.

У вказаній ухвалі зазначено про те, що така набуває законної сили.

Частиною 1 стаття 260 ЦПК передбачено, що ухвала, яка викладається окремим документом, складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначення строку й порядку набрання нею законної сили та її оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо іншого не передбачено цим Кодексом.

13.09.2021 року відповідно до частини 5 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Обґрунтовуючи вимоги поданої скарги в цій частині ОСОБА_1 зазначає про те, згідно ч. 12 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали.

Однак, суд не може погодитися із таким твердження скаржника з огляду на наступне.

Так, скаржником до матеріалів скарги ОСОБА_1 було додано ухвалу Одеського апеляційного суду від 08.10.2021 року про відкриття апеляційного провадження на ухвалу Суворовського районного суду Одеської області від 10.09.2021 року, якою заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа про виконання таким, що не підлягає до виконання залишено без задоволення.

В матеріалах виконавчого провадження наявна ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 08.09.2021 року, відповідно до якої під час розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, судом на підставі ст. 432 ЦПК України на час розгляду даної заяви було зупинено виконання за виконавчим листом № 523/1300/15-ц від 03.08.2021 року.

Підстави та порядок зупинення стягнення на підставі виконавчого листа визначені ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Суд констатує, що стаття 153 ЦПК України, на яку скаржник посилається у даній скарзі регламентує вжиття судом заходів забезпечення саме позову, тоді як зупинення виконання за виконавчим листом згідно ч. 3 ст. 432 ЦПК України не є заходами забезпечення позову, у зв`язку з чим суд вважає посилання скаржника на ч. 12 ст. 153 ЦПК України як обставину, яка підтверджує неправомірність дій приватного виконавця Колечко Д.М. щодо поновлення вчинення виконавчих дій, помилковими та безпідставними.

Окрім того, 17.09.2021 року на адресу приватного виконавця надійшла відповідь голови суду Суворовського районного суду м. Одеси Бузовського В.В., щодо дійсності виконавчих листів №523/1300/15.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій приватного виконавця Колечко Д.М. щодо винесення постанови у виконавчому провадження № 66640169 від 13.09.2021 року про поновлення вчинення виконавчих дій.

ІІ. Висновок суду щодо неправомірної дій приватного виконавця Колечко Д.М. щодо винесення постанови від 21.10.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Як випливає із аналізу частини третьої статті 31 згаданого Закону, основна винагорода приватного виконавця за рішеннями майнового характеру встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, стягнення виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця) (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця).

З аналізу вказаних норм Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що стягнення виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця) є безумовною дією, яку здійснює державний/приватний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця) відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Згідно приписів ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються, в тому числі виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Основна винагорода приватного виконавця, як і виконавчий збір є специфічним аналогом юридичної відповідальності (фінансової санкції), яка застосовується до осіб ігноруючих принцип обов`язковості судових рішень.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження 27.08.2021 року приватним виконавцем одночасно з відкриттям виконавчого провадження було винесено дві постанови у ВП № 666640029: про стягнення з боржників основної винагороди у розмірі 5507,69 дол. США та 13650,80 грн., та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 2000 грн.

21.10.2021 року на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача ПАТ «МТБ Банк» про повернення виконавчого документу стягувачу, в якій було зазначено, що позичальник ОСОБА_2 добровільно погасив заборгованість за кредитним договором №00059R15 від 22.07.2008 року у розмірі 25000,00 доларів США, а залишок боргу за кредитним договором йому прощенно.

21.10.2021 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем Колечко Д.М. було винесено постанову №66640029 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Також, в рамках виконавчого провадження №66610169, щодо стягнення судового збору на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача ПАТ «МТБ Банк» про закінчення виконавчого провадження, зв`язку з тим, що позичальник ОСОБА_2 добровільно погасив за ОСОБА_1 судовий збір.

21.10.2021 року відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем Колечко було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_1 не погоджується із постановою приватного виконавця Колечко Д.М. від 21.10.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу з огляду на те, що при поверненні виконавчого документа стягувачу, приватний виконавець у постанові від 21.10.2021 року вказав на те, що постанова від 27.08.2021 року ВП № 66640029 про стягнення з боржника основної винагороди з примусового виконання виконавчого листа № 523/1300/15-ц підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а також постанова від 27.08.2021 року ВП № 66640029 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження виконаного листа № 523/1300/15-ц підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як було вище зазначено 21.10.2021 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем Колечко Д.М. було винесено постанову №66640029 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 вказаного Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

Із вказаної вище норми вбачається, що постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

На момент винесення постанови від 21.10.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу, постанови приватного виконавця від 27.08.2021 року про стягнення з боржників основної винагороди, та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не були оскарженні ОСОБА_1 та не були скасовані в судовому порядку.

Доказу протилежного скаржником в скарзі не зазначалося до скарги додано не було.

З огляду на вищевикладене, під час розгляду даної скарги не знайшло свого підтвердження жодним належним доказом того факту, що приватний виконавець Колечко Д.М. під час винесення постанови від 21.10.2021 року у ВП № 66640029 про повернення виконавчого документу стягувачу діяв неправомірно в порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

ІІІ. Висновок суду щодо порушення приватним виконавцем Колечко Д.М. вимог ст. 434 ЦПК України.

Згідно приписів ст. 434 ЦК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Мирова угода це письмова домовленість, що укладається сторонами спору з метою його врегулювання на основі взаємних поступок. Вона стосується предмету спору, регламентує права і обов`язки сторін та не має порушувати права чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Мирова угода, укладена між сторонами, подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Однак, суд констатує, що згода між стягувачем та боржником щодо часткового погашення боргу та його часткового прощення боржнику жодним чином не свідчить про те, що між сторонами було укладено мирову угоду відповідно до норм ЦПК України, оскільки укладення мирової угоди завершується укладенням письмового документу щодо мирного врегулювання між сторонами обставин, які стосуються спору між ними із вирішенням всіх прав та обов`язків сторін.

І тільки випадку укладення мирової угоди у визначених законом спосіб та подання її державному/приватному виконавцю, у останнього виникає обов`язок не пізніше триденного строку передати таку мирову угоду до суду для її затвердження.

Однак, суд констатує, що під час здійснення виконавчого провадження між боржниками та стягувачем ПАТ «МТБ Банк» укладеної належним чином мирової угоди приватному виконавцю Колечко Д.М. надано не було. Доказів протилежного скаржником ОСОБА_1 до суду не надав.

Натомість, стягувачем ПАТ «МТБ Банк» було надіслано приватному виконавцю заяву про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 129-1 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 3 ст. 451 ЦПК України визначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд приходить до переконання, що при примусовому виконанню виконавчих листів по справі № 523/1300/15-ц, виданих Суворовським районним судом м. Одеси 03.08.2021, приватний виконавець Колечко Д.М. дів на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та ЗУ «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні даної скарги слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 4, 5, 12, 81, 447, 451, 354 ЦПК України, ст. 1, 2, 4, 5, 18, 27, 37 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 129-1 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволення скарги ОСОБА_1 , за участю суб`єкта оскарження приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягувача Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на дії та бездіяльність приватного виконавця відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер