Справа № 331/5198/21
Провадження № 2/331/231/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жукової О.Є.

за участю секретаря: Мироненко О.В.

представника позивача: Копійко О.В

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , та виселити відповідачів із зазначеної квартири, стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на праві власності належить нерухоме майно - квартира, загальною площею 53,89 кв.м., житловою 30,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності зареєстровано на підставі договору іпотеки, 20/2007/2942Фжр, серія та номер: 828 виданий 15.11.2007, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу - Бугрім О. В.; Договір №GL3N217214 Про відступлення прав вимоги. Серія та номер: 271, виданий 12.05.2020, видавник: Заверуха Н.І., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу.

В квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Позивачу, зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті набутого права вимоги за кредитним договором №20/2007/2942Фжр від 15.11.2007 укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра», та договору іпотеки від 15.11.2007 позивачем було направлено відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги №0352, 0353, 0354 від 13.05.2020, Вимогу/Іпотечне повідомлення від 28.05.2020 №0528/350, 0528/351, 0528/352 які залишились без належного реагування.

Оскільки відповідачі добровільно не знімаються з реєстрації, а наявність фізичних осіб, місце проживання яких зареєстровано у вищезазначеній квартирі, що належить позивачу на праві власності позбавляє Позивача права користуватися, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2021 провадження по справі відкрито, визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

У вступному слові представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, відзив на позов не подав.

Відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила , відзив на позов не надала, в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд,вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи , приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15.11.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» укладений кредитний договір №20/2007/2942Фжр, виконання зобов`язання за яким забезпечено договором іпотеки №20/2007/2942Фжр від 15.11.2007 року.

За вказаним договором предметом іпотеки є квартира , загальною площею 53,89 кв.м., житловою 30,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якій зареєстровані та проживають відповідачі .

В результаті набутого права вимоги за кредитним договором №20/2007/2942Фжр від 15.11.2007 укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «КБ «Надра», та договору іпотеки від 15.11.2007 на підставі договору про відступлення прав вимоги від 12 травня 2020 року №GL3N217214 позивачем було направлено ОСОБА_5 повідомлення про відступлення права вимоги №0352, 0353, 0354 від 13.05.2020, Вимогу/Іпотечне повідомлення ( в порядку ст.ст. 35,37-38 Закону Украни «Про іпотеку») від 28.05.2020 №0528/350, 0528/351, 0528/352.

01 вересня 2021 року державним реєстратором Гопка Ю.В. на звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за позивачем зареєстровано право власності на вказане вище нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з частинами другою та третьою статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Зазначена у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, у разі, якщо сторони договору іпотеки передбачили у ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР процедури. Її недотримання є підставою для відмови у позові про виселення мешканців житла, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення, оскільки на момент звернення з таким позовом відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав іпотекодержателя чи нового власника стосовно предмета іпотеки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 754/14503/16-ц (провадження № 61-12738св19) зазначено, що «загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК УРСР, застосовується в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку. При звернення стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору виселення мешканців з відповідного об`єкта відбувається за умови дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 ЖК УРСР процедури, в разі невиконання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 347/1073/19 (провадження № 61-11931св20).

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач суду доказів направлення на адресу відповідачів вимоги про добровільне виселення відповідно до частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частиниі 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР та доказів отримання відповідачами зазначеної вимоги не надав, хоча законом, зокрема ст. 81 ЦПК України, саме на нього покладено обов`язок доведення зазначених обставин . Зокрема, позивач як на підставу позову не посилався на невиконання відповідачами зазначеної вимоги.

Оскільки на момент звернення з позовом позивач не надав доказів наявності порушення, невизнання або оспорювання прав іпотекодержателя чи нового власника стосовно предмета іпотеки, а саме невиконання письмової вимоги нового власника добровільно звільнити спірне житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає доведеним,

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 26 січня 2022 року.

Суддя: О.Є. Жукова