Провадження № 2/643/206/22
13.01.2022 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Сухіни Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судові засідання неодноразово не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується в тому числі його численними заявами про відкладення розгляду справи.
В судове засідання, призначене на 13.01.2022 року, відповідач також не з`явився, надіслав до суду електронне звернення, в якому просив вказане судове засідання відкласти у зв`язку з відсутністю відповідача в м. Харкові до 15.05.2022 року.
Вирішуючи вказане клопотання відповідача, судом було враховано наступне.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумні строки розгляду справи судом також є однією з конституційних засад судочинства (п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Крім того, право позивача на розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і нормами ЦПК України (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України своєчасність розгляду і вирішення цивільних справ є завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Виходячи з положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, повторна неявка відповідача незалежно він причин такої неявки не є перешкодою для вирішення справи.
Суд враховує, що в матеріалах справи містяться 6 заяв відповідача про відкладення розгляду справи з різних підстав, при цьому жодного разу відповідач у судове засідання не з`явився.
Враховуючи наведене та право позивача на розгляд справи протягом розумного строку, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для подальшого відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити її за відсутності відповідача.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року (справа № 640/891/18), залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 08.05.2018 року, відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з витягу з Централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правову відповідальність водія автомобіля, яким керував відповідач, застраховано не було.
Автомобіль марки «Volkswagen Golf Plus», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
31.07.2018 року ОСОБА_2 звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вказаної вище ДТП.
Автомобіль марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .
07.06.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вказаної вище ДТП.
Проте, як вбачається з доводів позовної заяви, вказані грошові кошти позивачу відшкодовано не було.
Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно п. п. а) п. 41.1.ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п. п. 38.2.1. пункту 38.2 ст. 38 вказаного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1статті 13 цього Закону.
Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 26 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.
Відповідно до п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на оплату послуг аварійного комісара в загальному розмірі 1400,00 грн. (700,00 грн. + 700,00 грн.), суд керується таким.
На підтвердження вказаних витрат позивачем надані платіжні доручення № 904256 від 27.04.2018 року та № 904382 від 04.05.2018 року, згідно кожного з яких грошові кошти в сумі 700,00 грн. в якості оплати послуг аваркома (експерта) перераховані на користь відповідно ТОВ «Незалежна експертна компанія» та ОСОБА_5 .
Положення п. 34.2., 34.4. ст.34, п. 40.3. ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють повноваження МТСБУ щодо залучення аварійних комісарів та експертів, а також інші норми вказаного Закону не передбачають право МТСБУ на відшкодування з боку винної особи витрат, пов`язаних із залученням аварійного комісара або експерта або юридичних осіб.
Крім того, як вбачається з вказаних вище положень законодавства, залучення аварійних комісарів або експертів або інших юридичних осіб замість власних працівників для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, є правом, а не обов`язком МТСБУ.
Нормами вказаного Закону, а саме п. 34.3, передбачено лише обов`язок страховика (МТСБУ) відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) в разі, якщо потерпілий самостійно обирає аварійного комісара або експерта. Будь-яких інших випадків, коли витрати на аварійного комісара або експерта або залучення інших юридичних осіб підлягають відшкодуванню, вказаним Законом не передбачено.
Як вбачається з положень ст. 28, 29 вказаного вище Закону, до складу витрат, що відшкодовуються страховиком (МТСБУ) та які можуть бути стягнуті в порядку регресу, витрати на аварійного комісара та експерта або залучення іншої юридичної особи також не входять.
За таких обставин відсутні підстави для відшкодування відповідачем витрат в загальному розмірі 1400,00 грн., що пов`язані із залученням позивачем на власний розсуд аварійних комісарів (експертів).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1885,11 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 18.01.2022 року.

Суддя Д.А. Крівцов