Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого-судді - Букіної О.М.,
при секретарі Карнарук В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.02.2020 він звернувся до Міністерства оборони України на офіційну електронну пошту із запитом на отримання публічної інформації в порядку ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI, який стосується його проходження публічної служби у в/ч НОМЕР_1 .
Однак, не отримавши жодної відповіді на запит на інформацію від 17.02.2020 ні за адресою проживання, ні на електронну поштову скриньку, позивач звернувся з відповідним позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій задоволено. Рішення вступили в законну силу 07.08.2020.
24.09.2020 державним виконавцем було винесено відповідно постанову про відкриття виконавчого провадження №63134452.
Позивач у позові зазначає, що незважаючи ні на що, відповідач умисно ухиляється від виконання рішення суду та перекладає виконання рішення на інші військові органи, з підстав чого на боржника було накладено штраф у розмірі 5100 грн., що на думку позивача, підтверджує недбале ставлення відповідача до виконання рішення суду.
Оскільки до дійсного часу згадуване рішення суду в добровільному порядку відповідачем не виконане у позивача виникає постійне психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування його прав як людини, останній просить задовольнити його позов та стягнути з відповідача Міністерства оборони України завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.
22.12.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.12.2020 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали від 28.12.2020, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.
29.03.2021 від представника відповідача Міністерства оборони України Дмитра Андрєєва надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Так, обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка її завдала. Наголошує, що особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її права, разом з тим, позивач у своєму позові не висвітлює в чому саме полягає порушення його права, яке вчинило Міністерство оборони України, не зазначає якою посадовою особою чи службовою особою це право порушено.
На підставі вищевикладеного, просив відмовити в задоволенні позову.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності усіх його елементів: протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених ст.ст.1173, 1174 ЦК України.
Позивач у позовній заяві просить стягнути на його користь 100 000,00 грн. завдану відповідачем моральну шкоду, у зв`язку з вчиненням останнім протиправних дій у сфері доступу до публічної інформації.
Щодо вимог позивача по відшкодуванню моральної шкоди, враховуючи висновки Верховного суду у постанові від 21.10.2020 (справа № 312/262/18), суд приходить до наступного.
Згідно положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 5 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач посилається на те, що протиправні дії відповідача з приводу ненадання відповіді на запитувану ним інформацію, або перекладування їх прямого обов`язку за інші органи - призвели до моральних втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами як самого факту заподіяння моральної шкоди, так і настання негативних наслідків саме у зв`язку з діями Міністерства оборони України.
Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди.
Сам факт задоволення позову ОСОБА_1 та визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо ненадання останньому відповіді на його запит, не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди (постанова Верховного суду від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18).
Таким чином, з огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167,1173 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя: О.М. Букіна