ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/334/22 Справа № 214/7230/20 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Петрової Тетяни Алімівни на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року, ухваленого суддею Гринь Н.Г. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 08 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року. позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.03.2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 10.03.2018 року.

Положеннями анкети-заяви було визначено, що останньому разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок чого, станом на 24.06.2020 року утворилась заборгованість в сумі 36 485 грн. 92 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 10.03 2018 року у сумі 36 485 (тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 92 копійок загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника, адвоката Петрову Т.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову позивачеві у задоволенні заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір та відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 20 000 грн. Також матеріали справи не містять даних щодо виду картки, виданої Банком, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено, не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період, тощо), а Анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника.

Представник відповідача наголошує на тому, що згідно даних Банку, кредит надавався в розмірі 20 000 грн., поповнень карткового рахунку Відповідачем зроблено на 29 890,95 грн. та яким чином утворилась заборгованість у розмірі, що майже вдвічі більша кредитного ліміту Позивачем не доведено, а судом не встановлено, а наданий Банком розрахунок заборгованості не може бути доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки не доведено укладення кредитного договору на заявлених Позивачем умовах.

Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року по справі №14-131цс19, скаржник вказує на відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ «Універсал Банк» дотримав вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони Відповідача, Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК», просить рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони Відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.03.2018 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого остання отримав кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг.(а.с.9)

У своїй анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг від 10.03.2018, відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 10.03.2018 вбачається, що станом на 24.06.2020 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 36 485 грн. 92 коп., що складає заборгованість за тілом кредиту.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "Універсал Банк" не повернуті, а також з урахуванням вимог частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому Відповідач повинен повернути Банку заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 36 485,92 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_2 , викладеними в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Так, суд першої інстанції, дослідивши анкету-заяву встановив, що 10.03.2018 року Відповідачу було відкрито поточний рахунок, на якому встановлено кредитний ліміт та видано відповідну кредитну картку, що не заперечував і Відповідач у відзиві на позов.

Долучений позивачем розрахунок заборгованості та виписки по рахунку підтверджують той факт, що Відповідач неодноразово користувався кредитними коштами, що також підтверджено скаржником в апеляційній скарзі, де зазначено, що поповнень карткового рахунку Відповідачем зроблено на 29 890,95 грн.

Відповідно до розрахунку та виписки банку вбачається, що сума заборгованості відповідача за тілом кредиту станом на 24.06.2020 року становила 36 485 грн. 92 коп.

Суд першої інстанції, дослідив надані Позивачем виписки по картковому рахунку та встановив, що суми поповнення відразу використовувались відповідачем на власні потреби, такі, як зняття готівки, переказ на картку, оплата товарів та послуг, тобто на рахунку вони не залишалися, а отже повернутими їх вважати не можна.

Судом були перевірені доводи сторони відповідача та враховано, що наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується із випискою по рахунку, де відображено внесені Відповідачем суми та витрачені ним кредитні кошти.

Сторона відповідача, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку, власного розрахунку не надала, клопотань щодо витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором або клопотань про проведення по справі судово-економічної експертизи, не заявляла.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів та неналежне виконання останнім зобов`язання за кредитним договором, доведено розмір виниклої заборгованості за тілом кредиту, тоді, як Відповідачем ці обставини жодним доказом не спростовані, як не спростовано і розрахунок суми заборгованості наданий Банком, свого розрахунку боргу Відповідачем не надано,а отже висновок суду першої інстанції, що Відповідач повинен повернути Банку фактично отримані грошові кошти є правильним.

Доводи сторони Відповідача були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні, і в апеляційній скарзі ці доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу сторони Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Петрової Тетяни Алімівни залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: