ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/607/20

Головуючий у першій інстанції Карапиш Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/140/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

Позивач: Державна екологічна інспекція у Чернігівській області

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2021 року у справі за позовом Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки лісового фонду, (суддя Карапиш Т.В.), ухвалене у м. Ічня о 12 годині 50 хвилин , повний текс рішення виготовлено 17.09.2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Державна екологічна інспекція у Чернігівській області звернулася до суду з позовною заявою про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки лісового фонду в розмірі 15220 гривень 84 копійки, мотивуючи свої вимоги тим, що в ході проведення 08-09 листопада 2017 року позапланової перевірки по контролю за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території виділу 14 кварталу 45 Кам`янського лісництва ДП «Прилуцьке лісове господарство» було виявлено факт самовільного зайняття та використання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :06:000:0762, на якій знаходиться житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На момент проведення перевірки та по даний час за вищевказаною адресою проживає відповідач зі своєю родиною. Дана земельна ділянка входить до складу Ічнянського національного природного парку без вилучення її у землекористувача та за функціональним зонуванням виділена як господарська зона парку. Державне підприємство «Прилуцьке лісове господарство» є землекористувачем ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 грудня 2014 року, несе відповідальність за належне її утримання з дотриманням встановленого режиму та забезпечує охорону об`єкта. Факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки був зафіксований актом № 223/04 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду. З метою усунення виявлених під час перевірки порушень природоохоронного законодавства відносно відповідача винесено припис від 01 грудня 2017 року № 223/04. Пізніше 12 грудня 2017 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 53 та ст. 53-1 КУпАП. Постановою від 14 грудня 2017 року № 320/04 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок, який ОСОБА_1 добровільно не сплатив. На підставі даної постанови було відкрито виконавче провадження № 61117493. Позивачем відповідно до методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву без спеціального дозволу було проведено розрахунок заподіяної відповідачем шкоди, сума якої становить 15220,84 грн. ОСОБА_1 у добровільному порядку завдані збитки не відшкодував, через що позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказує, що оскільки факт використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є доведеним, то шкода підлягає примусовому стягненню з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2021 року позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки лісового фонду задоволено: з відповідача стягнуто шкоду в розмірі 15220,84 грн завдану внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки лісового фонду з яких : 4566,25 грн на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України та 10654,59 грн до спеціального фонду місцевих бюджетів м. Ічня та Чернігівської обласної ради; стягнуто з відповідача на користь позивача 2102 грн судовго збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що, відповідач ОСОБА_1 здійснив самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,2 га земель лісового фонду державної власності, що перебуває в постійному користуванні для ведення лісового господарства ДП «Прилуцьке лісове господарство», та здійснював на зазначеній земельній ділянці господарську діяльність (в тому числі спорудження експлуатаційної водозабірної свердловини), чим заподіяв матеріальної шкоди в розмірі 15220,84 грн, тому вказане є підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь держави вказаної суми шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає , що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки судом не було враховано незаконність набуття у користування земельної ділянки ДП « Прилуцьке лісове господарство», яка знаходиться та потрібна для обслуговування житлового будинку, що перебуває у власності. Також на думку відповідача, судом не було враховано та встановлено, яку саме шкоду та нак якій саме ділянці було нанесено, оскільки ділянка де знаходиться будинок не має меж. ОСОБА_1 вважає, що екологічним інспектором були допущені помилки при складанні актів і розрахунку матеріальної шкоди, тому ці акти є недійсними. Матеріали справи не містять жодного доказу крім візуального обстеження земельної ділянки. Відповідачем не здійснюється жодної протиправної діяльності, яка б завдавала шкоди лісовому господарству. За основу обрахунку шкоди взято земельну ділянку розміром 0,2 га, тоді як у користуванні ДП « Прилуцьке лісове господарство» перебуває земельна ділянка розміром 203,95 га. Крім того, судом не взято до уваги , що відповідач намагався оформити права на земельну ділянку і такі докази були надані суду, але з незалежних від нього причин цього не відбулось. Право власності на будинок було набуто у законний спосіб, а тому передача земельної ділянки яка необхідна для його обслуговування у власність іншої особи є незаконною. ОСОБА_1 вважає, що суд апеляційної інстанції повинен усунути протиріччя та визнати право користування земельною ділянкою необхідною для обслуговування будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач зазначає, що з боку керівництва ДП « Прилуцьке лісове господарство» постійно здійснюється тиск на нього та його родину.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна екологічна інспекція у Чернігівській області просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Позивач вважає, що доводи апеляційної скарги не відносяться до предмету спору і за своїм змістом є самостійними вимогами. При цьому ОСОБА_1 не є власником будину і не є їх законним представником, хоча вважає що права власників будинку порушені. Ічнянський національний природний парк створений відповідно до Указу президента України від 21.04.2004 року № 464/2004 з метою збереження, відтворення і раціонального використання типових і унікальних лісостепових природно-ландшафних та історико-культурних комплексів у верхів`ї річки Удай. Об`єкт входить до складу природно-заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства « Прилуцьке лісове господарство» Чернігівського обласного управління лісового господарства Державного агентства лісових ресурсів України, розробленого Україниським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням Львівська державна лісовпорядна експедиція, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 входить до Кам`янського лісництва квартал 45 виділ 14 і має площу 0,2 га. Факт самовільного заняття та використання земельної ділянки ОСОБА_1 зафіксовано в акті № 223/04 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП. Позивачем у відповідності до Методики визначення розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок , використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву без спеціального дозволу визначено суму збитків у розмірі 15220,84 грн, яка підлягає стягненню з винної особи. Встановлені в ході перевірки проведеної працівниками Державної екологічної інспекції у Чернігівській області обставини правопорушення свідчать про те, що саме протиправна поведінка відповідача спричинила державі збитки, настання яких є невідворотними за визначених обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП « Прилуцьке лісове господарство» просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити рішення суду першої інстанції без змін. ДП « Прилуцьке лісове господарство» зазначає, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права у постійному користуванні ДП « Прилуцьке лісове господарство» перебуває земельна ділянка з кадастровим № :06:000:0762, розташована у межах Ічнянського національного природного пакку Чернігівської області, яка відноситься до земель лісового фонду України з основним цільовим призначенням землі лісогосподарського призначення, з урахуванням статусу земель природно-заповідного призначення. Господарська діяльність на території садиби в АДРЕСА_1 , яку проводить відповідач не сприяє охороні та збереженню типових і унікальних лісостепових природно-ландшафтних комплексів та спричиняє шкоду об`єкту природно-заповідного фонду України « Ічнянський національний природний парк» і порушує його екологічну рівновагу. Перевіркою Державної екологічної інспекції у Чернігівській області встановлено,що відповідач використовує земельну ділянку в порушення вимог ст. 125 Земельного кодексу України та проведенням спеціальних робіт по спорудженню свердловини на воду порушує вимоги ст. 44,49,106 Водного кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 08-09 листопада 2017 року працівниками Державної екологічної інспекції у Чернігівській області проведено позапланову перевірку по контролю за дотриманням вимог природоохоронного законодавства земельної ділянки площею 0,20 га із земель лісового фонду державної власності, розташованої на території виділу 14 кварталу 45 Кам`янського лісництва за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на праві постійного користування у ДП «Прилуцьке лісове господарство», що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 грудня 2014 року (а.с.16), яке несе відповідальність за належне її утримання з дотриманням встановленого режиму та забезпечує охорону об`єкта. Дана земельна ділянка входить до складу природно-заповідного фонду України, який охороняється, як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою територією (а.с.15-20).

На території вищевказаної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями, що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.94-99). На момент проведення перевірки та по даний час за вищевказаною адресою проживає відповідач ОСОБА_1 зі своєю родиною.

В ході проведення зазначеної перевірки було виявлено факт самовільного зайняття та використання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, а саме: документи, які посвідчують право користування вищевказаною земельною ділянкою відсутні; дозвіл на проведення спеціальних робіт по спорудженню експлуатаційної водозабірної свердловини відсутній, господарська діяльність на території садиби не сприяє охороні та збереженню типових і унікальних лісостепових природно-ландшафтних комплексів та може спричинити шкоду заповідному об`єкту і порушити його екологічну рівновагу.

Результати проведеної перевірки були зафіксовані в акті № 223/04 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду (а.с.11-14).

З метою усунення виявлених під час перевірки порушень природоохоронного законодавства відносно відповідача винесено припис від 01 грудня 2017 року № 223/04, який підлягає обов`язковому виконанню, та згідно якого відповідачу надано термін для усунення вищевказаних порушень (а.с.22).

12 грудня 2017 року було складено протокол відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 53 та ст. 53-1 КУпАП (а.с.24).

Постановою від 14 грудня 2017 року № 320/04 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок, який ОСОБА_1 добровільно не сплатив (а.с.25).

На підставі даної постанови № 320/04 від 14 грудня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 61117493 (а.с.26). Крім того, відповідно до повідомлення Ічнянського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Суми) від 15 квітня 2020 року № 5550 27 березня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.27).

ОСОБА_2 , ОСОБА_6 неодноразово звертались письмово з листами до Міністерства Аграрної політики та продовольства України, Державного агентства лісових ресурсів України про надання в їх користування земельної ділянки розміром 0,2 га за адресою АДРЕСА_1 та виключення з Державного акту на землю з кадастровим №:06:000:0762 зазначеного вище розміру земельної ділянки, але отримували відмову. ( а.с.196-197 т.1)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Аналіз положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що фактичне використання земельної ділянки за відсутності у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, є її самовільним зайняттям.

Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок (пункт «б» частини першої статті 211 ЗК України).

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди встановлено ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт заподіяння відповідачем шкоди державі внаслідок самовільного заняття частини земельної ділянки лісового фонду та прийшов до висновку про стягнення шкоди в розмірі 15220,84 грн, яка обрахована позивачем відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Винність дій ОСОБА_1 щодо самовільного заняття земельної ділянки що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та використання її не за цільовим призначенням підтверджена постановою про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП, яка набрала законної сили і перебуває на примусовому виконанні.

Матеріали справи містять розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки лісового господарства з кадастровим №:06:000:0762 проведеного відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. В основу даного розрахунку покладено площу самовільно зайнятої земельної ділянки 0,2 га.

Саме така площа самовільно зайнятої земельної ділянки була взята при обрахунку шкоди з Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно- заповідного фонду Державним підприємством « Прилуцьке лісове господарство» від 8-9.11.2017 року №223/04.

Колегія суддів апеляційного суду досліджуючи зазначений вище доказ не вбачає, що в ньому зазначено розмір ( площа) самовільно зайнятої земельної ділянки, а констатовано лише, що згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Прилуцьке лісове господарство» Чернігівського обласного управління лісового господарства Державного агентства лісових ресурсів України, розробленого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням Львівська державна лісовпорядна експедиція, земельна ділянка за адресою будинок АДРЕСА_1 входить до Кам`янського лісництва квартал 45 виділ 14 і має площу 0,2 га. Натомість в акті не визначено меж ( площі) тієї частини земельної ділянки, якою фактично користується відповідач з сім`єю .

Крім того, сім`я відповідача користується будинком загальною площею 107,3 м. кв., який набутий у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у законний спосіб та розташований на земельній ділянці, а тому в силу положень ст. 120 ЗК України, земельна ділянка на якій він розташований не може вважатись такою яка зайнята самовільно, але її площа включена в обрахунок площі, яка зайнята самовільно ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає недоведеним належними, достатніми та допустимими доказами розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та використання її не за цільовим призначенням, а отже є недоведеним наявність шкоди.

Також колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що користуючись будинком ОСОБА_1 ( за його дорученням ОСОБА_6 ) та одна з співвласників будинку, зверталися до компетентних органів з письмовими заявами про вирішення питання користування земельною ділянкою за адресою будинок АДРЕСА_1 , яка необхідна для обслуговування будинку, але їх заяви залишились без задоволення. Отже, відсутні підстави вважати неправомірною поведінкою відповідача щодо самовільного заняття зазначеної вище земельної ділянки.

Аналізуючи обставини справи, позицію сторін, наявні у справі докази та враховуючи норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те що для відшкодування шкоди позивачем не доведено належними, достатніми та достовірними доказами наявність шкоди , протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції усунути протиріччя щодо користування земельною ділянкою та визнати право користування земельною ділянкою необхідною для обслуговування будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 за фактичними її користувачами судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

В силу приписів ч. 1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Предметом розгляду даної справи є відшкодування шкоди заподіяної в результаті самовільного заняття земельної ділянки що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та використання її не за цільовим призначенням. Вимог про наявність прав користування зазначеною вище земельною ділянкою у відповідача не заявлялось та такі вимогги не були предметом розгляду судом першої інстанції, а отже суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо вирішення позовних вимог, що не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з позивача Державної екологічної інспекції у Чернігівській області на користь держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 3153 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2021 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки лісового фонду

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Чернігівській області ( місце знаходження 14017, м. Чернігів, вул. Малясова 12, ) на користь держави судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 3153 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: