Справа № 277/797/15-ц
Номер рядка звіту 26
РІШЕННЯ

іменем України

"20" січня 2022 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Греська В.А.

при секретарі с/з Сорока М.М.

розглянувши у смт Ємільчине цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

28.08.2015 року до Ємільчинського районного суду надійшла цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та була передана для розгляду судді Дармограю І.І.

09.09.2015 року ухвалою судді Ємільчинського районного суду Дармограй І.І. по даній справі було відкрито провадження та справу призначено до попереднього судового засідання.

07.10.2015 року підготовчі дії по справі закінчено та справу призначено до розгляду.

Ухвалою Ємільчинського районного суду від 26.07.2016 року провадження по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зупинено до вирішення кримінального провадження №0003331.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2017 року дану справу передано судді Греську В.А. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: закінчення терміну повноважень судді Дармограя І.І.

14.07.2017 року ухвалою судді Ємільчинського районного суду Гресько В.А. цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до свого провадження.

Ухвалою судді Ємільчинського районного суду від 28.12.2021 року провадження в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було поновлено, оскільки 28.12.2021 року до суду надійшов лист заступника начальника начальника СВ Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві капітана поліції Бондаря С. від 29.11.2021 року, про те, що кримінальне провадження №0003331 від 02.04.2016 року закрите 19.05.2020 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, та справу призначено до розгляду по суті на 20 січня 2021 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №K2S4F906263088 від 28.09.2012 року в сумі 24290,42 грн., яка складається з: 10409,92 грн. заборгованості за кредитом; 9,28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 12238,34 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1132,88 грн. штрафу (процентна складова) та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору №K2S4F906263088 від 28.09.2012 року ОСОБА_1 28.09.2012 року отримав кредит у розмірі 10409,92 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач станом на 13.08.2015 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 24290,42 грн., яка складається з: 10409,92 грн. заборгованості за кредитом; 9,28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 12238,34 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1132,88 грн. штрафу (процентна складова).

З метою захисту своїх прав позивач змушений звернутись до суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви додав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги про стягнення з нього кредитної заборгованості не визнав, просив справу розглянути у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи те, що у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Матеріалами справи встановлено, що 28.09.2012 року ОСОБА_1 підписав заяву позичальника № K2S4F906263088, з якої слідує, що він згоден на те, що ця заява разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Своїм підписом підтвердив, що зобов`язується отримати товар згідно з рахунком-фактурою №368793 від 28.09.2012 року у повному обсязі.

Відповідно до умов заяви позичальника №K2S4F906263088 від 28.09.2012 року сума та валюта кредиту становить 10409,92 грн., строк кредиту з 28.09.2012 року по 27.09.2015 року включно; відсоткова ставка (фіксована) 0,12% річних; єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту 836,8 грн.

Згідно п.7 Заяви щомісячний платіж складає 289,71 грн., з 30.07.2013 року у сумі 497,91 грн., період сплати з 25 по 29 число кожного місяця.

Кредит надається позичальнику на оплату товару згідно з переліком, а саме ноутбук на суму 7279,9 грн., інше на суму 1164,9 грн., комп`ютерна техніка на суму 181,9 грн., прибуткова карта 0,06 грн., загальною вартістю 8626,76 грн., шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ООО «ДИЕСА» № НОМЕР_1 у «РОЗРАХ.ЦЕНТР» ПАТ КБ «ПриватБанк» та на сплату страхового платежу у сумі 946,36 грн.на поточний рахунок страхової компанії ЗАО Страхова компанія «Ингосстрах» (п. 9 Заяви).

Відповідно до п.14 Заяви при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день просрочки.

28.09.2012 року між страховиком ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та страхувальником ОСОБА_1 було укладено договір особистого страхування №K2S4F906263088, згідно умов якого предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Строк дії договору з 28.09.2012 року по 27.07.2013 року включно, страхова сума 9463,56 грн., страховий платіж 946,36 грн.

Магазином «ТОВ «ДІЄСА» було надано товарний чек №368793 від 28.09.2012 року, дійсний для оплати до 28.09.2012 19:32:29, для оплати ноутбука, сертифіката ПДС на 2 роки, миші, прибуткової карти на загальну суму 8626,76 грн.

З квитанції від 28.09.2012 року слідує, що проведено оплату на суму 8626,76 грн. за ноутбук, сертифікат ПДС на 2 роки, мишу, прибуткову карту.

Відповідно до п.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше чим на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

При непогашенні кредиту в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту рахується простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться у відповідності з розміром, встановленим в заяві на приєднання до договру для відсотків (п.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором №K2S4F906263088 від 28.09.2012 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 13.08.2015 року заборгованість ОСОБА_1 становить 24290,42 грн., яка складається з: 10409,92 грн. заборгованості за кредитом; 9,28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 12238,34 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1132,88 грн. штрафу (процентна складова) та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам, пенею, штрафом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, графіку платежів, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємної частини кредитного договору.

Даними Умовами передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю за прострочення повернення кредиту пеню та штраф у розмірах, що зазначався вище.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника №K2S4F906263088 від 28.09.2012 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання фінансовою установою додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд приходить до висновку, що Умови та правила надання банківських послуг від ПАТ КБ «ПриватБанк», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.09.2012 року шляхом підписання заяви позичальника №K2S4F906263088. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені та штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За таких обставин пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов отримання кредитів та інших послуг, оскільки дані Умови це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості по кредиту в сумі 10419,20 грн., яка складається з 10409,92 грн. заборгованості за кредитом; 9,28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд задовольняє на 42,89% із розрахунку 10419,20:24290,42х100%=42,89%

Враховуючи наведене сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 104,48 грн. (243,60 х 42,89% = 104 грн. 48 коп.)

14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), що підтверджується статутом АТ КБ «ПриватБанк», а тому кошти з відповідача підлягають стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк».

На підставі ст. ст. 11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов АТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в с. Бастова-Рудня, Новоград-Волинського району, Житомирської області, ІПН НОМЕР_2 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №K2S4F906263088 від 28.09.2012 року в сумі 10419 (десять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 20 коп., яка складається з 10409,92 грн. заборгованості за кредитом; 9,28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, та судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 104 (сто чотири) грн. 48 коп., а всього кошти в сумі 10523 (десять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 68 коп., відмовивши в решті позову за безпідставністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. А. Гресько