Єдиний унікальний номер 240/895/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/69/22
Єдиний унікальний номер № 240/895/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/69/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : головуючого судді Мірути О.А.,

суддів Мальованого Ю.М., Хейло Я.В..

за участю секретаря судового засідання - Гладуха О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 10 листопада 2021 року по цивільній справі № 240/895/15-ц за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії та неправомірну бездіяльність службових (посадових) осіб Державної виконавчої служби та визнання незаконною довідку від 11.10.2021 року про сплату боргу, зацікавлена особа Олександрівський районний відділ Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків), боржник ОСОБА_2 ,- (суддя першої інстанції Попович І.А.).

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2021 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на незаконні дії та неправомірну бездіяльність службових (посадових) осіб Державної виконавчої служби та визнання незаконною довідки від 11.10.2021 року про сплату боргу.

В свої скарзі ОСОБА_1 зазначив, що 27.09.2021 року він направив електронною поштою заяву від 27.09.21 р. у якій просив надати відповідний, оформлений належним чином документ, про фактичний залишок боргу у виконавчому провадженні ВГ1 № 50066281 з обгрунтуваннями законності підстав його зменшення.

13.10.2021 р. на електронну пошту його представника 0.1. Скакуна, надійшов супровідний лист від 11.10.21 р. № 17724 за підписом в.о. начальника Олександрівського районного відділу ДВС Ганни Воронцової з довідкою про залишок коштів щодо сплати боргу у виконавчому провадженні ВП № 50066281. відкритому за виконавчим листом № 240/895/15-ц від 01.02.2016 р.

Просив визнати неправомірною бездіяльність в.о. начальника Олександрівського районного відділу Державної виконавчої служби Ганни Воронцової. що полягає у порушенні строків надсилання документів передбачених ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки довідку було складено 11.10.2021 року, а надіслано 13.10.2021 року.

Також просив визнати незаконною довідку від 11.10.2021 року про залишок боргу у розмірі 60 560 грн. згідно виконавчого листа № 240/895/15-ц від 01.02.2016 р., виданого Олександрівським районним судом Донецької області щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 63 620 грн., визнавши незаконними дії в.о. начальника Олександрівського ДВС Воронцової Г. та державного виконавця Лях А.В. в частині безпідставного зменшення суми боргу та порушенні ст.ст. 33. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Скарга в цій частині мотивована тим. що сума боргу безпідставно та у незаконний спосіб зменшена. Зазначив, що у вказаній довідці зазначено, начебто боржницею на його користь сплачено певні кошти згідно квитанцій, але поштові квитанції зазначені в довідці від 15.04.2017 р. № 8110 на 200 грн. та від 12.12.2017 р. № 8110 на 200 гри., поштові квитанції від 12.03.2018 р. № 0023 на 200 грн., від 14.06.2018 р. № 0023 на 200 грн., від 23.08.2018 р. № 0023 на 100 грн. та платіжні доручення № 2699 від 18.08.2021 р. на 360 грн. (сплачено в серпні) та № 2699 від 18.08.2021 р. на 360 грн. (сплачено у вересні) мають однакові номери, чого не може бути.

Вважає, що зазначені квитанції, не мають жодної ознаки належного документу, фіскального чеку.

Зазначив, що він відмовився від отримання вище вказаних коштів, тому що вони перераховувались на його адресу у незаконний спосіб, з порушенням ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з офіційною відповіддю від 20.04.21 р. № 01/435 директора філії Донецької дирекції АТ «Укрпошта» В.А. Шестопалова. на його адресу (паспорт НОМЕР_1 виданий 29.10.1998 р.) начебто було перераховано боржницею ОСОБА_2 400 грн. 27.02.21 р. (квитанція № 0021) та 400 грн. 12.04.21 р. (квитанція № 0026).

Вказані кошти він не отримував, тому що у платіжних документах вказано паспортні дані іншої людини, тобто серія і номер паспорта належать не йому, але у спірній довідці ці суми враховані в погашення боргу.

07.09.21 р. ним було повернуто 1760 грн. коштів на рахунок Держказначейства, які були зараховані на його банківський рахунок з депозитного рахунку ДВС. оскільки вони були нараховані поза виконавчим провадженням і не оформлені як розстрочка сплати боргу за виконавчим листом № 240/895/15-ц від 01.02.2016 р. відповідно до вимог ст. 33 Закону.

Вважає, що зазначені кошти сплачені боржницею ОСОБА_2 з порушенням ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", через поштове відділення, тобто поза виконавчим провадженням без зарахування цих коштів на спеціальний рахунок органу ДВС.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 10 листопада 2021 року вимоги скарги ОСОБА_3 - задоволені частково.

Визнано неправомірними дії в.о. начальника Олександрівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) Ганни Воронцової в частині врахування у довідці про сплату боргу згідно виконавчого листа № 240/895/15-ц від 01.02.2016 року, не підтверджених грошових сум в погашення заборгованості.

Зобов`язано державного виконавця Олександрівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) вчинити у виконавчому провадженні № 50066281 дії передбачені п. З ч. З ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: витребувати з АТ "УКРПОШТА", відомості (квитанції поштових переказів) про переказ грошових сум боржником ОСОБА_2 на користь стягувана ОСОБА_4 за період з лютого 2016 року по вересень 2021 року. На підставі отриманих відомостей, скласти довідку про залишок заборгованості у виконавчому провадженні № 50066281 та надати її стягувану.

В задоволенні інших вимог скарги, - відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду в частині відмови у задоволенні вимог, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції, порушивши строки розгляду його справи, прийшов до помилкового висновку, про недоведеність того факту, що відповідь Олександрівського відділу ДВС на його запит прийшла саме 13 жовтня 2021 року. Вважає, що саме ДВС зобов`язана надати до суду докази про відсутність незаконності або бездіяльності під час здійснення своїх повноважень.

Також скаржник категорично не згодний з позицією суду першої інстанції, що у діях державного виконавця Лях А.В. відсутня неправомірна бездіяльність, оскільки остання лише з 16 вересня 2021 року призначена на посаду державного виконавця.

Вважає, що судом першої інстанції не врахована ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», якою не передбачено повернення боржником будь-яких часток боргу шляхом перерахування коштів на рахунки стягувана поштовими переказами без попереднього їх зарахування на відповідний депозитний рахунок органу державної виконавчої служби.

У відзиві на апеляційну скаргу представником Олександрійського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому просить ухвалу суду залишити без змін.

У судове засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та представник Олександрівського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У поданих суду заявах апелянт ОСОБА_1 та Олександрівський районний ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просять розглянути справу без їх участі.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 10 листопада 2021 року вимоги скарги ОСОБА_1 - задоволені частково. Визнано неправомірними дії В.о. начальника Олександрівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) Ганни Воронцової в частині врахування у довідці про сплату боргу згідно виконавчого листа № 240/895/15-ц від 01.02.2016 року не підтверджених грошових сум в погашення заборгованості. Зобов`язано державного виконавця Олександрівського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) вчинити у виконавчому провадженні № 50066281 дії передбачені п. З ч. З ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: витребувати з АТ "УКРПОШТА", відомості (квитанції поштових переказів) про переказ грошових сум боржником ОСОБА_2 на користь стягувана ОСОБА_1 , за період з лютого 2016 року по вересень 2021 року. На підставі отриманих відомостей, скласти довідку про залишок заборгованості у виконавчому провадженні № 50066281 та надати її стягувану.

В задоволенні інших вимог скарги. - відмовлено.

В частині задоволених вимог ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами га перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.І-З ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду в частині не задоволених вимог, з огляду наступне.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб Державної виконавчої служби передбачено врегульовано розділом VII ЦГІК України та розділом X Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» та статей 447 та 448 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

З матеріалів справи вбачається, що строк на подачу скарги на дії державного виконавця Терещуком М.П. не порушений.

На підставі належних та допустимих доказів по справі вбачається, що в провадженні державного виконавця Олександрійського районного відділу ДВС перебуває виконавче провадження ВП № 50066281, провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 240/895/15-ц від 01 лютого 2016 року, виданого Олександрівським районним судом Донецької області на підставі рішення від 13 січня 2016 року, про стягнення з Богатир 0.1. на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 62000,00 грн.. витрат по сплаті судового збору у розмірі 620,00 гри., та витрат па правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч.І, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено. ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 28 Закону передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувач/. повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (ч. 1). Документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження (ч. 2).

Зокрема, ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З матеріалів справи вбачається, що супровідний лист та довідка про сплату боргу на заяву скаржника від 27.09.2021 року, підписані в.о. начальника Воронцовою Г.О. Олександрівського відділу ДВС та надіслані 11.10.2021 року за вих. № 17727 на фактичну адресу скаржника та електронну адресу його представника (а.с.8). Вказане підтверджено і доданим до заперечень витягом з журналу реєстрації вихідної кореспонденції Олександрівського відділу ДВС (а.с.23-24). Крім того, у запереченнях в.о. начальника Воронцової Г.О. Олександрівського відділу ДВС. зазначено, що ними було продубльовано відповідь (а.с.28) та вказані доводи скаржником не спростовані.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи містять відомості про направлення державним виконавцем Терещуку М.П. супровідного листа за адресою останнього, вказаною у виконавчому документі, колегія суддів не вбачає порушень у діях державного виконавця у цій частині та погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не доведено, яким саме чином наданням довідки Олександрівським районним відділом Державної виконавчої служби про сплати боргу та супровідного листа порушуються його права, яка стягувана у виконавчому провадженні, та не доведено, що такі дії державного виконавця мали негативні наслідки для нього.

За таких обставин, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги стягуюча ОСОБА_1 про недотримання державним виконавцем вимог Закону України „Про виконавче провадження" в частині несвоєчасного надсилання документів виконавчого провадження є безпідставними.

Також колегія суддів вважає необгрунтованими доводи скаржника ОСОБА_1 про неврахування судом першої інстанції норм ст. ст. 33. 47 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії посадових осіб відділу ДВС Олександрівського районного ВДВС Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в межах виконавчого провадження, зокрема щодо вжиття усіх необхідних заходів примусового виконання рішення суду, відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд погоджується з наведеним висновком суду першої іпсіанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення прав стягувана, як сторони у виконавчому провадженні, оскільки відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його вимог.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заходи примусового виконання рішень, які може здійснювати державний виконавець для належного виконання рішення, визначені ст. 10 цього Закону. Зокрема, з метою примусового виконання рішень державний виконавець має право па звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; на звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено. ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження, є встановлення факту порушення прав заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець Лях А.В. призначена на посаду державного виконавця з 16.09.2021 року, тому вимоги скаржника, щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Олександрівського районного відділу Державної виконавчої служби Лях А.В., що полягає у незастосуванні свого законного права відповідно до ч. З ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення за вчасною ініціативою за очевидної наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим впродовж майже шести (6) років, не заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в діях державного виконавця Лях А.В. порушення вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - грубого порушення порядку виплати стягнутих грошових сум з урахуванням положень ст. 33 цього Закону.

Одночасно колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження було вжито необхідні заходи примусового виконання рішень, які може здійснювати державний виконавець для належного виконання рішення відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідно до матеріалів цивільної справи ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 30.11.2020 року, було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східною міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Купінець О.С., що полягала у неповній, несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом, для забезпечення виконання рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року. Дана ухвала набрала законної сили 16.02.2021 року.

З аналізу вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку, що на виконання вказаного рішення районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства України, порушення якого в межах доводів, по яким судом відмовлено у задоволенні, в діях державного виконавця Лях А.В. та в.о. начальника Воронцової Г. не встановлено.

Відповідно до частини 3 статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу, про відмову в задоволенні скарги.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі ОСОБА_1 були предметом дослідження в суді першої інстанції із паданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка грунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарг л ОСОБА_1 в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинною законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції були порушені строки відкриття провадження по його справі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 187 ЦІ ІК України суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2021 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями, суддею Попович І.А. отримано справу №240/895/15- ц( провадження 4-с 933/8/21). 01.11.2021 року, протягом п`яти днів ухвалою відкрито провадження по справі, що відповідає вимогам ст. 187 ЦПК України.

Отже, жодних порушень процесуального права при відкритті провадження по справі, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено, тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються..

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність Та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, порушення судом норм матеріального та процесуального права при її ухваленні у відмовленій частині вимог, на переконання апеляційного суду, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що ті. 1 статті б Конвенції зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України». № 63566/00. § 23. ЄСІ1Л. від 18 липня 2006 року).

Право на обгрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Г`ірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не мас шансів на успіх. без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Виг§ апсі оіііегз V. Ртапсе), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП]. § 41» (Согои V. Єгеесе по.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374. статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази. їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О C Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 10 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: