ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4348/21 Номер провадження 22-ц/814/334/22Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянула в апеляційному суді в м. Полтаві в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2021 року, ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст рішення складено 20.09.2021 р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення страхового відшкодування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

14.05.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» про стягнення страхового відшкодування.

Позов обґрунтований тим, що 12.08.2020 року ОСОБА_2 уклав договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за кордоном ВР №085433 з ТОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на період з 12.08.2020 року до 11.02.2021 року за програмою страхування С, згідно з яким кількість днів страхування становить 90 днів, територія дії Європа, страхова сума складає 30000 Євро, безумовна франшиза 150 Євро.

09.10.2020 року приблизно о 17 год. 59 хв. на відрізку дороги Космідри Скоче, муніципалітет Голдан, автомобіль Рено Трафік з`їхав на зустрічну смугу руху, а потім до рову, де транспортний засіб перекинувся, внаслідок чого ОСОБА_3 зазнав травми, що призвели до його смерті.

Позивач зазначала, що вона понесла фінансові витрати за страховим випадком, які полягали в сплаті коштів за репатріацію тіла.

Після смерті ОСОБА_4 , було здійснено репатріацію тіла до України.

Всі необхідні процедури з транспортування тіла здійснював підприємець ОСОБА_5 , якому позивач сплатила згідно з рахунку фактури FS/20/10/36 2750 Євро, що станом на 22.10.2020 року відповідно до курсу НБУ становить 92 120,80 грн., з урахуванням франшизи становить 87 181,12 грн.

Як третя особа, що понесла фінансові витрати, позивач звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та надала всі необхідні документи. Проте, відповідач зазначав про необхідність надати додатковий пакет документів, якого не існує.

Вважає, що відповідач порушує її право на отримання страхового відшкодування, а тому просить суд стягнути з ТОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на її користь 87 181,12 грн. в рахунок відшкодування витрат з репатріації тіла.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_1 47190 (сорок сім тисяч сто дев`яносто) грн., що відповідно до офіційного курсу гривні до євро станом на день ухвалення рішення становить 1500 (одна тисяча п`ятсот) євро.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь держави у судовий збір у розмірі 908 грн.

З цим рішенням частково не погодилася позивачка ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивачка прохає змінити рішення в частині розміру стягнутої суми та задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що суд правильно встановив, що нещасний випадок, який стався з її братом, є страховою подією. Між тим, неправильно визначився із сумою страхового відшкодування за страховим випадком.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не укладала договору страхування, а здійснювала оплату видатків по репатріації тіла її брата ОСОБА_6 до України.

Ознайомившись зі змістом договору, вона не знайшла у ньому п. 4.1.2.3, на який послався в рішенні місцевий суд.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, відповідач не вказував на причину відмови, як на організацію репатріації тіла асистуючою компанією.

Крім цього, зазначає, що здійснити репатріацію тіла через асистуючу компанію було неможливо, оскільки застрахована особа загинула в дорожньо-транспортній пригоді. Будь-яких відомостей про страхову компанію на час репатріації тіла у родичів не було. У листопаді 2020 р. з місця проживання застрахованої особи були передані особисті речі, тоді і встановлено страхову компанію, до якої направлено звернення про виплату страхового відшкодування. На той час вже було здійснено репатріацію тіла, так як воно не могло зберігатися до встановлення факту, чи була загибла особа застрахована, чи ні.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Розгляд справи проводиться апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки справа відноситься до малозначної, так як предметом оскарження є рішення у справі з ціною позову 87181,12 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що 12.08.2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» укладено договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за кордоном ВР №085433 на період з 12.08.2020 року до 11.02.2021 року за програмою страхування С, згідно з яким кількість днів страхування становить 90 днів, територія дії Європа, страхова сума складає 30000 Євро, безумовна франшиза 150 Євро. (далі договір страхування ВР №085433 від 12.08.2020) (а.с. 10-27).

Дані обставини учасники справи не оспорюють, а тому відповідно до ст. 82 ЦПК України вони доказуванню не підлягають.

Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству країни, пов`язані з добровільним страхуванням медичних витрат, добровільним страхуванням від нещасних випадків.

Суд першої інстанції встановив, що 09.10.2020 року приблизно о 17 год. 59 хв. на відрізку дороги Космідри Скоче, муніципалітет Голдан, автомобіль Рено Трафік з`їхав на зустрічну смугу руху, а потім до рову, де транспортний засіб перекинувся, внаслідок чого ОСОБА_3 зазнав травми, що призвели до його смерті .

У зв`язку з настанням страхового випадку позивач звернулася до відповідача із заявою від 11.11.2020 року №02-8528 про настання події, що має ознаки страхового випадку, де зазначила, що її брат ОСОБА_7 загинув внаслідок ДТП 09.10.2020 року на території Польщі, сума понесених нею витрат з репатріації тіла з урахуванням франшизи становить 86527,94 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 послалася на те, що нею виконано умови договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 року та надано відповідачу всі необхідні та наявні у неї документи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що позивачкою не надано свідоцтва про смерть із зазначенням діагнозу, в результаті якого настала смерть ОСОБА_4 , посилаючись на постанову про припинення розслідування від 01.12.2020 року.

Суд першої інстанції при вирішенні цієї справи послався на те, що договір страхування ВР №085433 від 12.08.2020 р. містить перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір витрат (збитку).

Позивачем разом із заявою від 11.11.2020 року №02-8528 про настання події, що має ознаки страхового випадку, надано карту медичних рятувальних дій ОСОБА_4 , разом із перекладом, скорочений витяг з акту про смерть, разом із перекладом, постанову прокурора районної прокуратури у м. Олецько від 01.12.2020 року про припинення розслідування, разом із перекладом, а також документи, що підтверджують перевезення з Польщі до кордону з Україною труни з тілом громадянина України ОСОБА_4 та понесені позивачем витрати у розмірі 2750,00 Євро.

Крім цього, як вказав у рішенні суд першої інстанції, з наданих позивачкою документів убачається, що ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» самостійно зверталася до районної прокуратури у м. Олецько із запитом щодо надання додаткової інформації з приводу причини смерті ОСОБА_6 (а.с. 27- 46).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.07.2021 року витребувано у ТОВ «СК «Ю.ЕС.Ай» належним чином завірену копію відповіді районної прокуратури м. Олецько, Республіка Польща, на запит від 23.04.2021 року.

Як встановив місцевий суд, доказів отримання відповіді на їх запит, де міститься інформація про те, що ОСОБА_8 під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, відповідач суду не надав.

Також суд першої інстанції послався на те, що карта медичних рятувальних дій ОСОБА_4 та скорочений витяг з акту про смерть ОСОБА_4 не містить даних щодо наявності в крові ОСОБА_4 алкоголю на момент дорожньо-транспортної пригоди, а відповідальність за неточність або не викладення певної інформації у складених Польською стороною документах, не може покладатися на позивача та бути безумовною підставою для відмови у здійсненні відшкодування страхової виплати.

Суд першої інстанції при розгляді цієї справи також встановив, що надані позивачкою документи для здійснення страхового відшкодування містять необхідні дані, які мають значення для страховика при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування.

Крім цього, відповідач самостійно вживав заходи з приводу отримання інформації, яка впливає на вирішення питання про виплату страхового відшкодування позивачу.

Також місцевий суд зазначив, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач умисно не надає відповідачу документи, що впливають на виплату страхового відшкодування, або що отримана страховиком інформація впливає на прийняття рішення щодо здійснення такої виплати. Та дійшов висновку, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування з посиланням на відсутність у наданих документах діагнозу, в результаті якого настала смерть ОСОБА_4 , порушує право позивача на отримання вказаного відшкодування.

Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що вказане рішення було прийнято не у відповідності до договору, чим порушено вимоги законодавства у сфері фінансових послуг, а саме частини другої статті 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком обов`язків, передбачених умовами договору страхування.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши надані сторонами докази дослідивши умови договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 року, суд першої інстанції встановив, що репатріація тіла загиблого ОСОБА_4 здійснювалась не страховиком чи асистуючою компанією за погодженням зі страховиком, а іншою особою.

Та, проаналізувавши правові норми, що регулюють спірні правовідносини, місцевий суд, з урахуванням положень п. 4.1.2.3 договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 року, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на репатріацію тіла у розмірі 47190,00 грн., що відповідно до офіційного курсу гривні до євро станом на день ухвалення рішення становить 1500 Євро.

Відповідно, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення іншої частини суми страхового відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції стороною відповідача не оскаржується.

Позивачка не погоджується з розміром страхового відшкодування за страховим випадком та не оспорює рішення суду щодо обставин, встановлених місцевим судом стосовно наявності/відсутності страхового випадку.

Отже, колегія суддів апеляційного суду не перевіряє правомірність рішення місцевого суду у вказаній частині та не надає оцінку обставинам щодо наявності/відсутності страхового випадку.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною першою ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Статтею шостою Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Статтею 988 ЦК України та статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик зобов`язаний на умовах договору страхування при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно з п. 3 договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 р., страховими ризиками є певні події, на випадок яких проводиться страхування і які мають ознаки ймовірності та випадковості настання, що сталися із застрахованою особою під час подорожі, зокрема щодо добровільного страхування медичних витрат, у тому числі у разі настання смерті внаслідок нещасного випадку або раптового захворювання.

У пункті 2.4 договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 року зазначено, що страховим випадком є подія, передбачена цим договором, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику (застрахованій особі, вигодонабувачу, або особі, що має право на отримання страхової виплати згідно з законодавством України), а саме: щодо добровільного страхування медичних витрат здійснення асистентом/застрахованою особою непередбачуваних витрат, пов`язаних з наданням застрахованій особа медичних та інших послуг у межах та в обсязі програми страхування та лімітів страхування, передбачених договором страхування, у зв`язку із зверненням застрахованої особи під час дії договору страхування до асистенту або медичного закладу з приводу раптового захворювання, розладу здоров`я або внаслідок нещасного випадку, смерті застрахованої особи; щодо добровільного страхування від нещасних випадків зокрема смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку.

У п. 4.1.2.3 договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 року зазначено, що витрати на репатріацію тіла (останків) застрахованої особи до конкретного пункту країни постійного проживання (за рішенням страховика або асистансу) або на поховання (кремацію) тіла (останків) застрахованої особи за кордоном в країні перебування, якщо смерть настала внаслідок нещасного випадку або раптового захворювання, щодо якого діє страховий захист. Всі заходи із надання цих послуг організовує виключно асистанс за узгодженням зі страховиком. Якщо має місце репатріація, страховик має право використання зворотного квитка застрахованої особи. Страховик відшкодовує витрати виключно за мінімально необхідним набором послуг з репатріації або поховання (кремації) в країні перебування. Організацію здійснення репатріації тіла (останків), а також вибір пункту призначення, маршруту та способу перевезення здійснює виключно асистанс за узгодженням зі страховиком. У разі, якщо організацію репатріації здійснює будь-яка інша особа без письмового погодження страховика, або асистансу, страховик відшкодовує витрати на репатріацію тіла (останків) в розмірі, що не перевищує 1500 Євро (а.с. 13).

У пункті 5.3 договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 року визначено випадки за яких страховий захист не діє та страхова виплата (виплата страхового відшкодування) не здійснюються, якщо збитки (витрати) страховика (застрахованої особи) або нещасний випадок із застрахованою особою настали /настав внаслідок /в результаті, зокрема керування застрахованою особою, а також у зв`язку з передачею нею керування іншій особі, будь-яким транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння (а.с. 17).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити ( реалізувати ) своє право повністю або частково.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції правильно встановив, і це підтверджується матеріалами справи та зазначалося позивачкою, що процедуру з репатріації тіла загиблого ОСОБА_4 здійснював підприємець ОСОБА_5 , якому позивачка сплатила згідно з рахунку фактури FS/20/10/36 2750 Євро, що станом на 22.10.2020 року відповідно до курсу НБУ становить 92 120,80 грн., з урахуванням франшизи становить 87 181,12 грн.

Як вказувалося вище, п. 4.1.2.3 договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 року передбачено, що витрати на репатріацію тіла (останків) застрахованої особи до конкретного пункту країни постійного проживання (за рішенням страховика або асистансу) або на поховання (кремацію) тіла (останків) застрахованої особи за кордоном в країні перебування, якщо смерть настала внаслідок нещасного випадку або раптового захворювання, щодо якого діє страховий захист. Всі заходи із надання цих послуг організовує виключно асистанс за узгодженням зі страховиком. Якщо має місце репатріація, страховик має право використання зворотного квитка застрахованої особи. Страховик відшкодовує витрати виключно за мінімально необхідним набором послуг з репатріації або поховання (кремації) в країні перебування. Організацію здійснення репатріації тіла (останків), а також вибір пункту призначення, маршруту та способу перевезення здійснює виключно асистанс за узгодженням зі страховиком. У разі, якщо організацію репатріації здійснює будь-яка інша особа без письмового погодження страховика, або асистансу, страховик відшкодовує витрати на репатріацію тіла (останків) в розмірі, що не перевищує 1500 Євро .

Приймаючи до уваги те, що організація здійснення репатріації тіла загиблого ОСОБА_4 здійснювалася не страховиком чи асистуючою компанією за погодженням зі страховиком, а іншою особою ОСОБА_9 , місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на репатріацію тіла у розмірі 47190,00 грн., що відповідно до офіційного курсу гривні до євро станом на день ухвалення рішення становить 1500 Євро та узгоджується з п. 4.1.2.3 Договору страхування ВР №085433 від 12.08.2020 року.

Посилання позивачки в місцевому суді та аналогічні доводи апеляційної скарги про те, що їй не було відомо про існування вказаного договору страхування та його умов, в тому числі щодо здійснення репатріації тіла, - не можуть бути підставами для покладення на страховика обов`язку з відшкодування страхової суми у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з рішенням суду в частині розміру страхового відшкодування, не спростовують правильних висновків суду щодо часткового задоволення позову на суму 47190,00 грн.

Рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга залишається колегією суддів без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині без змін.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», параграфи 2930). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Європейський суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Суду у справі «Олюджіч проти Хорватії»).

Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Суду у справах «Мала проти України», «Богатова проти України»).

Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України»).

У частині першій статті 6 Конвенції не міститься вимоги про те, що апеляційний суд має надавати більш детальне обґрунтування, коли він з правових підстав відхиляє як безпідставну скаргу, без подальшого пояснення (ухвала Суду про прийнятність у справі «Вurg аnd Оthers v. France»).

Відмовляючи у задоволенні скарги, апеляційний суд може, в принципі, лише погодитися з обґрунтуванням суду нижчої інстанції (рішення Суду у справі «Gагсіа Ruіz v. Sраіn»).

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун