ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1269/21 Номер провадження 22-ц/814/154/22Головуючий у 1-й інстанції Назарьова Л.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

У поданій скарзі зазначено, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 50430910 з примусового виконання виконавчого листа № 2-447/11, виданого Кобеляцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З метою забезпечення інтересів дитини, ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця із заявою про перерахунок розміру аліментів, у якій повідомила, що в 2019 році ОСОБА_2 отримав дохід у виді грошового подарунку в розмірі 290 000,00 грн, однак із цих коштів не було утримано аліменти, тому скаржник прохала державного виконавця здійснити перерахунок аліментів, але на момент звернення до суду відповіді не отримала.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 прохала суд визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) протиправною і зобов`язати останнього здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів із урахуванням отриманого ОСОБА_2 грошового подарунку в розмірі 290 000,00 грн за договором дарування від 15 травня 2018 року.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

Вищевказане судове рішення мотивовано тим, що скаржник пропустив строк оскарження дій державного виконавця, повідомив державного виконавця про наявність договору дарування грошових коштів вже після його розірвання та повернення грошових коштів дарувальнику, що виключає можливість врахувати отримані кошти на підставі даного договору як дохід ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року не погодилася заявник та оскаржила її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохає скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення на підставі припущень, адже боржник не довів належним чином, що він був позбавлений спірного майнового доходу та ним дійсно було повернуто отримані кошти.

Також ОСОБА_1 зазначає, що місцевий суд порушив принцип справедливості судочинства, позбавивши заявника можливості надати клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 наголошує, що договір дарування грошових коштів від 15 травня 2018 року був розірваний 18 лютого 2021 року та на теперішній час ним повністю повернуто дарувальнику предмет подарунку, що підтверджується відповідними розписками.

Також боржником зазначено, що суд першої інстанції поверхово підійшов до вирішення питання щодо з`ясування факту відношення та/або не відношення подарунку від близького родича до різновиду доходу.

Враховуючи вищевказане, прохав у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ОСОБА_1 - адвокат Борзовець О.В. під час судового засідання у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав та прохав їх задовольнити, з підстав, викладених в ній.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 липня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено повністю. Із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 15 червня 2011 року та до досягнення дочкою повноліття (а.с.6а).

11 жовтня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_6 змінено на « ОСОБА_7 » (а.с.7).

14 березня 2016 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Магдою І.Г. відкрито виконавче провадження № 50430910 з примусового виконання рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 липня 2011 року (а.с.9).

З договору дарування грошових коштів вбачається, що 15 травня 2018 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 укладено зазначений договір, відповідно до умов якого останній отримав у дарунок грошові кошти в сумі 290 000,00 грн (а.с.20).

18 лютого 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 укладено договір розірвання договору дарування грошових коштів, посвідчений 15 травня 2018 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди про повернення подарованих грошових коштів у сумі 290 000,00грн (а.с.47-48).

В матеріалах справи містяться розписки ОСОБА_8 , відповідно до яких остання отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 290 000,00 грн за період часу з березня 2021 року по вересень 2021 року (а.с. 128-134).

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_1 подала заяву про перерахунок аліментів до державного виконавця 22 березня 2021 року, яка отримана останнім 24 березня 2021 року (а.с. 172-173).

07 квітня 2021 року державним виконавцем надано відповідь ОСОБА_1 на заяву від 22 березня 2021 року та додано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 21 січня 2021 року, який скаржником не оскаржується. Крім цього вказано, що переліком видів доходів, які враховують при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 утримання аліментів із подарунку не передбачено (а.с. 174) Також матеріали справи не містять підтвердження отримання даного листа ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості від 03 вересня 2021 року №72298 борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 згідно виконання виконавчого листа №2-447 від 21 липня 2011 року відсутній (а.с. 190).

Також судом першої інстанції зазначено та підтверджується матеріалами виконавчого провадження, що подана до суду першої інстанції заява ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про перерахунок розміру аліментів (датована 09 червня 2021 року) відсутня в матеріалах виконавчого провадження, а також відсутні відомості щодо направлення або отримання даної заяви адресатом.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо строків

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив, крім іншого, із того, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду із скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, пов`язану із поданням нею заяви від 22 березня 2021 року, однак колегія суддів не може погодитися з цим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

З вищевказаного вбачається, що законодавцем передбачений десятиденний строк звернення до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця, що починає обраховуватися із дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Слід звернути увагу, що строки встановлені статтею 449 ЦПК України є процесуальними і наслідками їх пропуску є не відмова у задоволенні скарги, а залишення скарги без розгляду.

Тобто суд не може відмовити у задоволенні скарги з підстави пропуску строків визначених статтею 449 ЦПК України.

Разом з тим, перевірячи обґрунтованість висновку суду першої інстанції в частині пропуску строків звернення до суду колегія суддів звертає увагу, що з копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що начальником відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 07 квітня 2021 року надано відповідь ОСОБА_1 на заяву від 22 березня 2021 року та додано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 21 січня 2021 року.

Однак ані матеріали справи в цілому, ані матеріали виконавчого провадження зокрема, не містять відомостей про направлення або отримання вищевказаної відповіді на заяву ОСОБА_1 .

Відтак, матеріали справи не спростовують пояснення представника ОСОБА_1 , що остання не отримувала відповіді від державного виконавця.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою на початку червня 2021 року, відомості про отримання скаржником відповіді на заяву відсутні, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про пропущення скаржником строку звернення до суду із скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця.

Отже, за вказаних обставинах, посилання суду першої інстанції на пропуск строку звернення до суду не може бути підставою для відмови у задоволенні скарги чи залишення скарги без розгляду.

Щодо подарунку

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 1 цього переліку, затвердженого Постановою № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Названий перелік, затверджений Постановою № 146, як підзаконний нормативно-правовий акт не містить протиріч із СК України, який регулює питання утримання дитини батьками, у тому числі сплати аліментів. Наведені правові акти є спеціальними, підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому їм надається перевага у порівнянні із загальними нормативно-правовими актами, зокрема нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Разом з тим, в ПК України міститься загальне визначення доходу для цілей оподаткування, а не визначається вид доходу, з якого стягуються аліментні платежі. Натомість саме Кабінет Міністрів України на виконання положень статті 81 СК України визначив види доходів, з яких утримуються аліменти. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 травня 2019 року, справа № 682/2133/14-ц.

Зважаючи на наведене, отримання майна (грошових коштів) у власність у порядку дарування не є тим видом доходу, який враховується під час розрахунку розміру та стягнення аліментів.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення аліментів із подарунку, який отримав боржник, також і із урахуванням положень ПК України.

Так, частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 755/1605/18 викладено правовий висновок, що доходи боржника, які звільнені від оподаткування, не належать до бази відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які підлягають стягненню у виконавчому провадженні.

Що стосується оподаткування договорів дарування, то відповідно до пункту 174.6 статті 174 ПК України, майно, одержане платником податку як подарунок, обкладається ПДФО згідно з правилами, встановленими для оподаткування спадку. Базою оподаткування при цьому є дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права), а податкова ставка залежить від особи обдарованого.

Підпунктом 174.2.1. пункту 174.2. статті 174 ПК України передбачено, що об`єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою , коли об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення.

Якщо одержувачем подарунку є член сім`ї першого та другого ступеня спорідненості (діти, подружжя, батьки та інші), то подарунок обкладається за нульовою ставкою. Такими особами, згідно з підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України, вважаються батьки, чоловік або дружина, діти (у тому числі усиновлені), рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Отже, вказані норми ПК України встановлюють, що майно отримане по договору дарування між членами сім`ї першого та другого ступеню споріднення оподатковуються за нульовою ставкою.

З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2018 року було укладено нотаріально посвідчений договір дарування грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_8 (дарувальник) подарувала та передала ОСОБА_2 (обдаровуваному) в дар грошові кошти в сумі 290 000,00 грн (а.с. 20).

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що боржник ОСОБА_2 вказав, що за вищевказаним договором дарування дарувальник є його близьким родичем, що не спростовано стягувачем та не заявлено клопотання про витребування доказів на спростування доводів боржника.

Крім того, слід звернути увагу, що про отримання ОСОБА_2 в дар грошових коштів державний виконавець дізнався із заяви ОСОБА_1 про перерахунок аліментів від 22 березня 2021 року, яка отримана останнім 24 березня 2021 року.

18 лютого 2021 року було укладено договір про розірвання д оговору дарування грошових коштів, посвідченого 15 травня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводою В.В., в реєстрі за №2038.

З тексту вищевказаного договору вбачається, що ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) домовились про розірвання договору дарування грошових коштів від 15 травня 2018 року з поверненням подарованих грошових коштів в сумі 290 000,00 грн від ОСОБА_2 до ОСОБА_8 протягом 3 років (а.с. 123-124).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що на момент повідомлення державного виконавця скаржником про отримання в дар грошових коштів боржником на підставі укладеного договору дарування грошових коштів від 15 травня 2018 року, даний договір був розірваний, шляхом укладення договору про розірвання договору дарування грошових коштів від 18 лютого 2021 року, на підставі якого обдаровуваний зобов`язувався повернути дарувальнику отримані від останнього кошти.

Слід зазначити, що факт повернення отриманих на підставі договору дарування грошових коштів підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розписок ОСОБА_8 , а саме: копія розписки від 06 березня 2021 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 42 000,00 грн (а.с. 128), копія розписки від 10 квітня 2021 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 42 000,00 грн (а.с. 129); копія розписки від 09 травня 2021 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 42 000,00 грн (а.с. 130); копія розписки від 05 червня 2021 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 42 000,00 грн (а.с. 131); копія розписки від 10 липня 2021 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 42 000,00 грн (а.с. 132); копія розписки від 07 серпня 2021 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 42 000,00 грн (а.с. 133); копія розписки від 12 вересня 2021 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 38 000,00 грн (а.с. 134).

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який дослідивши матеріали даної справи та проаналізувавши доводи сторін, дійшов до правильного по суті висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є ; неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов по суті до правильного висновку щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, разом з тим, ухвала суду підлягає зміні, шляхом викладення мотивувальної частини судового рішення в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення в частині мотивів, не скасовуючи ухвалу суду, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко