Справа №461/7483/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

17 січня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

до

відповідач Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Львові

(79007, м. Львів, вул. Котлярська, 6 )

про зняття арешту з майна,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

28.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові про зняття арешту з майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Львові № 1037/С-01 від 27.09.2001 року накладено арешт на все майно, що належить ТзОВ «Митуса», юридична адреса: АДРЕСА_2 . На підставі зазначеної постанови було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт квартири АДРЕСА_3 . Проте, власником арештованого майна квартири не є боржник - ТзОВ «Митуса», а являються ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Про арешт вищезазначеної квартири позивачу стало відомо лише у 2021 році, коли постало питання про успадкування частки співвласника ОСОБА_2 . За таких обставин, позивач вважає, що винесення постанови про арешт порушує право співвласників квартири на вільне розпорядження своїм майном.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові про зняття арешту з майна та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач подав до суду клопотання згідно якого просив провести розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, встановив наступне.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, за загальним правилом, визначені частиною другою статтею 16 ЦК України, а саме - визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у АДРЕСА_2 . Дана обставина підтверджується копією поспорта позивача, з відображенням адреси місця проживання останнього, долученою до позовної заяви та яка міститься у матеріалах справи.

Зазначена квартира на праві приватної, спільної сумісної власності належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва № НОМЕР_2 від 29.11.2000 року про право власності на квартиру.

27.09.2001 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Львові було винесено постанову № 1037/С-01 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до даної постанови з метою забезпечення виконання судового наказу №5/106-17/30, виданого Арбітражним судом Львівської області про стягнення з ТзОВ «Митуса» (адреса: м. Львів, вул. Киривоноса, 29/5) в доход державного бюджету 85,00 гривень держмита, який вступив в законну силу 01.02.2001 року, накладено арешт на все майно, що належить ТзОВ «Митуса».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що про наявність вищезазначеної постанови, позивачу стало відомо лише у 2021 році, даний факт підтверджується листом Львівського державного нотаріального архіву, датованим 13.07.2021 року. Зокрема, зі змісту даного листа, вбачається що постанова державного виконавця про арешт майна скеровується ОСОБА_1 на його запит від 13.07.2021 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири у місті Львові за адресою: АДРЕСА_2 зазначено ТзОВ «Митуса». Однак, як встановлено судом, зазначена квартира належить на праві приватної, спільної сумісної власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

14.07.2021 року позивач звертався із заявою до Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) із заявою про зняття арешту зі спірної квартири.

28.07.2021 року Шевченківським ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) було розглянуто заяву позивача та повідомлено останнього, що, у відповідності до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є не порушником.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки, згідно відомостей Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру накладено арешт, який порушує право позивача розпоряджатися ним на власний розсуд.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір», позивача було звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позовна заява надійшла до суду 08.09.2021 року. Таким чином, згідно п. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908,00 гривень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, дотримуючись положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок судових витрат, понесених, у зв`язку із розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_3 , накладений постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Львові № 1037/С-01 від 27.09.2001 року.

Стягнути з Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові на користь держави судові витрати понесені із розглядом справи у розмірі 908,00 гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.01.2022 року

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Відповідач: Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Львові (79007, м. Львів, вул. Котлярська, 6 )

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.