Дата документу 11.01.2022 Справа № 334/4627/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/259/22 Головуючий у 1-й інстанції: Ісаков Д.О.
Є.У.№ 334/4627/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості Ѕ частки рухомого майна,

за апеляційними скаргамиОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу. Зазначав, що з 27.12.2014 сторони перебували у шлюбі, який розірвано 24.03.2020. Рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено факт окремого проживання сторін з листопада 2019 року. В період шлюбу за спільні кошти подружжя придбало автомобіль Volkswagen Polo, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідачка продала без його згоди, а вирученими від продажу коштами розпорядилася на власний розсуд. Ринкова вартість спірного транспортного засобу становить 114 800,00 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя просив суд на підставі ст.ст. 60,61, 71 СК України та ст.ст.364,370 ЦК України стягнути зі ОСОБА_2 57 400 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частки спірного автомобіля.

Заперечуючи проти позову, у жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом. Зазначала, що в період шлюбу за спільні кошти сторони придбали автомобіль Мегсеdes-Вепz А 180 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, ринковою вартістю 176 983,12 грн., причіп «Верда-1», 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , ринковою вартістю 21 534,07 грн. та самохідне моторне прогулянкове судно «Navigator Rid 380», бортовий реєстраційний номер « НОМЕР_4 », 2017 року побудови, ринковою вартістю 321 860,00 грн.

Посилаючись на те, що вказане майно після розірвання шлюбу залишилося у користуванні позивача, просила суд в порядку поділу майна подружжя стягнути з останнього на її користь 230 689, 56 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частки спірного майна та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості Ѕ частки рухомого майна задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу Volkswagen Polo , 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_5 у розмірі 38 434,45 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості рухомого майна:

*Ѕ частки транспортного засобу Мегсеdes-Вепz А 180 CDI, державний номерний знак НОМЕР_6 , 2005 року випуску, у розмірі 37 113, 59 грн.;

*Ѕ частки вартості причепу «Верда-1» 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 у розмірі 4 474,30 грн.;

- Ѕ частки самохідного моторного прогулянкового судна «Navigator Rid 380» з бортовим реєстраційним номером « НОМЕР_4 », 2017 року побудови, країна побудови Україна у розмірі 5 000 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю в сумі судового збору у розмірі 97,17 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що майно, з приводу якого між сторонами виник спір, було придбано в період шлюбу за спільні кошти, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу спірного майна на користь кожного із подружжя підлягає стягненню грошова компенсація половини вартості майна, що залишилося у користуванні іншого із подружжя. Визначаючи вартість автомобіля, яким розпорядилася ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що перед продажем автомобіль був оглянутий і оцінений експертом з урахуванням його технічного стану та його вартість визначена у розмірі 76 869 грн., а отже Ѕ частки, що підлягає стягненню на користь позивача, становить відповідно 38 434, 45 грн. При визначенні вартості майна, що залишилося у користуванні ОСОБА_1 , суд керувався висновками експертних досліджень, які проводилися на замовлення останнього.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення суми компенсації, що підлягає стягненню зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається за ринковою вартістю на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Оскільки ринкова вартість автомобіля, яким розпорядилася відповідачка, становила 114 800,00 грн., розмір належної йому грошової компенсації складає відповідно 57400 грн., а не 38 434,45 грн. , як вирішив суд першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що автомобіль Volkswagen Polo, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 хоча і був придбаний подружжям в період шлюбу, проте за її особисті кошти, які вона виручила від продажу іншого автомобіля, придбаного нею до реєстрації шлюбу. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив вартість автомобіля за ціною, зазначеною у договорі купівлі-продажу від 06.07.2020. Перед укладенням договору купівлі-продажу автомобіль був оглянутий та оцінений спеціалістом, а отже зазначена у договорі ціна відповідає його ринковій вартості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, дана неналежна оцінка висновку судового експерта, який неправильно визначив вартість прогулянкового судна «Navigator Rid 380», не врахував вартість двигуна Yamaha F25 А з підстав його непридатності для використання, хоча доказів такої непридатності матеріали справи не містять. Оцінка судна зроблена зі слів замовника ОСОБА_1 , нічим не підтверджена і не обґрунтована. ОСОБА_2 також не погоджується із визначеною судом вартістю автомобіля Мегсеdes-Вепz та причепа, вважає, що надані позивачем експертні дослідження не відповідають реальній ринковій вартості спірного майна. На думку відповідачки, судом не дана належна оцінка її доводам про те, що автомобіль Volkswagen Polo був придбаний за її власні кошти, що підтвердили у суді свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 також зазначила про те, що судом не вирішено питання щодо відшкодування вартості понесених нею витрат із проведення оцінки спірного майна, що залишилося у користуванні позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідків, які є близькими родичами ОСОБА_2 , щодо обставин придбання автомобіля Volkswagen Polo. Вважає правильними висновки суду про недоведеність доводів відповідачки про те, що автомобіль придбано за особисті кошти останньої, адже належний їй на праві особистої власності автомобіль остання продала через місяць після придбання спірного автомобіля. Суд першої інстанції обґрунтовано визначив вартість іншого майна не за ринковою вартістю, а за довідками, виданими експертами-оцінювачами за результатами його огляду з урахуванням фізичного зносу, пошкоджень, тощо. Вважає, що судом першої інстанції дана правильна оцінка зібраним у справі доказам і відсутні підстави для скасування судового рішення в частині частково задоволення зустрічного позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, ОСОБА_1 і його представника, за печення представника відповідачки, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволеню.

Частиною ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що 27.12.2014 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 656, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (10).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя № 337/4905/19 від 24.03.2020 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2019 року, разом вони не мешкають, спільне господарство не ведуть та спільного бюджет не мають (а.с.11-13).

В період шлюбу за спільні кошти сторони придбали спірне майно на загальну суму 162 046, 79 грн., а саме: автомобіль Volkswagen Polo, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_5 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 , ринковою вартістю 76 869 грн., який відповідачка продала 27.05.2020; та рухоме майно, яке залишилося у користуванні відповідача: автомобіль Mercedes-Benz А 180 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, який 29.03.2019 на підставі ДКП 342/2019/1385092 зареєстровано за ОСОБА_1 , вартістю 74 227,19 грн. ; причіп «Верда-1», тип кузову лафет, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , шассі НОМЕР_8 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , ринковою вартістю 8 950,60 грн.;; самохідне моторне, прогулянкове судно з бортовим реєстраційним номером «ДАП-8019-К», 2017 року побудови, країна побудови Україна, довжина 3.80 м, ширина 1.83 м, висота борту 0.62 м, матеріал корпусу ПВХ, склопластик, модель «Navigator Rib 380» обладнаний двигуном Yamaha F25АЕ, загальна потужність 25 к.с., вартістю 10 000,00 грн.

Між сторонами виник спір з приводу поділу вказаного нерухомого майна.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, в пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пояснення свідків суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, так як показання цих свідків не підтверджують беззаперечно факт надання коштів відповідачці ОСОБА_2 для придбання транспортного засобу.

ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження придбання транспортного засобу Volkswagen Polo, 2003 року випуску за кошти батька.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Приведені норми чинного законодавства України та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно вимог ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідач у порушення вимог ст. 68 СК України розпорядилась спільним сумісним майном без згоди позивача ОСОБА_1 після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, а саме у травні 2020 року, тобто відбулось вибуття транспортного засобу із спільної сумісної власності подружжя поза волею позивача ОСОБА_1 та кошти використані ОСОБА_2 у своїх інтересах.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Тому у даному випадку суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачка повинна відшкодувати позивачеві грошову компенсацію за 1/2 частину вартості спірного автомобіля. Визначаючи розмір компенсаії, суд першої інстанції виходив із того, що перед укладенням договору купівлі-продажу автомобіль був оглянутий експертом оцінювачем, який визначив вартість транспортного засобу у розмірі 76 869 грн. За такою ціною автомобіль було відчужено відповідачкою.

Доводи апеляційної скарги прозивача про те, що автомобіль було продано за заниженою оцінкою, і що його ринкова вартість є вищою, ніж визначив експерт оцінювач, є неспроможними, оскільки належними і допустимими доказами не підтверджені.

У передбаченому законом порядку позивач укладений відповідачкою договір купівлі-продажу не оспорив, доказів реальної вартості спірного автомобіля суду не надавав.

Крім того, при визначенні розміру грошової компенсації, що підлягає стягненню на користь відповідачки, суд першої інстанції також керувався реальною, а не ринковою вартістю майна, що залишилося у користуванні позивача.

Згідно із ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане і інтересах сім`ї (ч.4 ст. 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі.

Саме такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідачки про те, що проданий нею автомобіль був її особистою власністю. Належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів ОСОБА_2 суду не надала.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію Ѕ частки вартості автомобіля Volkswagen Polo, 2003 року випуску за договором-купівлі продажу від 27.05.2020 у розмірі 38 434,45 гривень.

У зустрічному позові ОСОБА_2 зазначила середньо ринкову вартість автомобіля, що залишився у позивача, у розмірі 176 983,12 грн. В той же час за висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 146 від 30.10.2020, наданого на замовлення ОСОБА_5 за результатами огляду автомобіля, вартість Mercedes-Benz А 180 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, складає 74 227,19 грн. Визначаючи розмір грошової компенсації, суд першої інстанції також керувався не ринковою, а реальною вартістю автомобіля.

Під час розгляду справи сторони не заперечували факт, що причеп «Верда-1», 2017 року випуску та самохідне моторне прогулянкове судно з бортовим реєстраційним номером «ДАП-8019-К», 2017 року побудови є спільним майном подружжя, а тому кожному з них належить по Ѕ частці вказано майна.

Стосовно стягнення вартості Ѕ частки причепу, суд прийняв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 146/2 з оцінки колісного транспортного засобу марки «Верда-1», НОМЕР_7 , шасі НОМЕР_8 , який складений 30.10.2020 судовим експертом Шаховим О.В., згідно якому ринкова вартість причепу становить 8950,60 грн, оскільки при визначенні його вартості вказаний причеп був безпосередньо оглянутий експертом, з урахування його технічного стану. Отже, вартість Ѕ частки причепу «Верда-1», 2017 року випуску складає 4 474,30 грн.

При вирішенні питання про стягнення вартості самохідного моторного прогулянкового судна з бортовим реєстраційним номером «ДАП-8019-К», 2017 року побудови, суд першогї інстанції правильно зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів утилізації човна, оскільки станом на час розгляду вказане судно зареєстроване у Судновій книзі України.

Припинення реєстрації судна у Судновій книзі України засвідчується свідоцтвом про виключення судна з Суднової книги України або свідоцтвом про тимчасове виключення судна з Суднової книги України.

Визначаючи суму грошової компенсації самохідного моторного прогулянкового судна «Navigator Rib 380» з бортовим реєстраційним номером « НОМЕР_4 » суд враховав акт від 25.07.2018, складений ТОВ «Навігатор Груп» про проведення діагностики експлуатаційного стану самохідного прогулянкового судна, за висновками якого самохідне прогулянкове судно «Navigator Rib 380» внаслідок важких руйнуючих пошкоджень є небезпечним для подальшої експлуатації і ремонту не підлягає. Рекомендовано утилізувати судно, оскільки подальше його використання небезпечне для людського життя.

Також, відповідно до довідки ТОВ «Навігатор Груп» від 17.11.2020 вартість надувного човна Rib 380 Standart в 2018-2019 році становила 31000-3300 гривень. В 2019 році виробництво моделі надувного човна із склопластиковим дном Rib 380 Standart знята з виробництва.

Врахувавши довідку виробника про вартість спірного прогулянкового судна та його фізичний знос за звітом оцінювача від 25.11.2020, суд першої інстанції визначив, що реальна його вартість становить 10 000,00 гривень.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що визначена судом першої інстанції вартість спірного прогулянкового судна є заниженою, що судом не врахована вартість двигуна, є неспроможними, оскільки спростовуються фактичними обставинами справи.

Суд визначив реальну вартість спірного майна і здійснив його поділ між колишнім подружжям з урахуванням принципу розумноситі і справедливості.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилаються сторони в апеляційних скаргах, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення..

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді : А.В. Дашковська О.М. Кримська