ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/588/21 Номер провадження 22-ц/814/77/22Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Даний позов обґрунтовано тим, що 20 березня 2020 року відповідач ОСОБА_2 позичила в борг в ОСОБА_1 за договором позики 1300,00 доларів США, про що видала розписку. Відповідно договору позики відповідач зобов`язалася повертати позивачу щомісячно позику рівними частинами по 25,00 доларів США згідно графіку. Одночасно із щомісячним поверненням позики відповідач згідно умов договору позики зобов`язалася щомісячно сплачувати проценти в розмірі 22,00 долара США за користування грошовими коштами.

Згідно підпункту 11 Договору позики у разі, коли позичальник не поверне частину позики та/або не сплатить щомісячні відсотки за користування позикою у встановлений графіком строк, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, а позичальник на вимогу позикодавця зобов`язаний сплатити в безспірному порядку неустойку (штраф у розмірі 10 доларів США за кожний випадок несвоєчасної сплати та пеню в розмірі 3% від суми своєчасно не виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (компенсація інфляційних втрат).

Відповідно підпункту 12 Договору позики документом, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання вважається розписка позичальника, яка знаходиться у позикодавця і на якій згідно пункту 9 Договору при отриманні щомісячних платежів позикодавець на вимогу позичальника робить відмітку про виконання графіку платежів (одержанні грошей).

Відповідач 20 травня 2020 року згідно графіку мала приступити до виконання взятих обов`язків та передати позивачу першу частину коштів у загальній сумі 47,00 доларів США, але грошові кошти ОСОБА_1 не передала. ОСОБА_2 й надалі не вчиняла дій за для повернення отриманих коштів на підставі договору позики.

На усні та письмові вимоги про повернення боргу відповідач не відповідає та борг не повернула.

Загальна сума боргу складає 2831, 54 долари США, в тому числі:

1) 1300,00 доларів США основна сума позики;

2) 132,00 долара США сума процентів за користування чужими коштами;

3) 60,00 доларів США неустойка (штраф );

4) 1300,00 доларів США неустойка (пеня);

5) 26,00 доларів США компенсація інфляційних втрат;

6) 13,54 доларів США 3 % річних.

На підтвердження правомірності позовних вимог позивач послався на договір позики, розписку та графік погашення заборгованості, а щодо правового обґрунтування позову - на статті 526, 536, 549, 610, 625, 1047, 1050, 1052 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 прохав стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2831,54 долари США та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1505,54 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 481,00 грн стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави. В іншій частині судовий збір віднесено за рахунок держави.

Суд першої інстанції відмовляючи позивачу в частині стягнення компенсації інфляційних втрат зазначив, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, тому інфляційні втрати виражені в доларах США стягненню не підлягають.

Що ж стосується відмови у стягненні неустойки (пені), то судом зазначено, що стягнення одночасно пені та штрафу буде суперечити забороні подвійної відповідальності.

Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі

Із заочним рішенням суду частково не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

Просив рішення суду першої інстанції частково скасувати і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2745,54 доларів США, у тому числі:

1) 1300,00 доларів США основна сума позики;

2) 132,00 долара США сума процентів за користування чужими коштами;

3) 1300,00 доларів США неустойка (пеня);

4) 13,54 доларів США 3 % річних та судові витрати покласти на відповідача.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку скаржника, оскаржуване судове рішення в частині оскаржених вимог ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, вказуючи на неможливість стягнення одночасно пені та штрафу, що буде суперечити забороні подвійної відповідальності, не обґрунтував підстави задоволення вимог у частині стягнення штрафу та, відповідно, відмови у задоволенні стягнення пені.

Особа, яка подала апеляційну скаргу також наголошує на основоположному принципі сучасного права принципі свободи договору, що свідчить про обізнаність та згоду відповідача з умовами укладеного нею договору позики.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 2831, 54 долари США, що є еквівалентом 77261,97 грн (про що вказано в позовній заяві) та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються виключно з незгодою позивача із задоволення вимог у частині стягнення штрафу та, відповідно, відмови у задоволенні стягнення пені, то підстави апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в іншій частині відсутні.

Встановлені обставини справи

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 20 березня 2020 року було укладено договір позики між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), відповідно до умов якого позикодавець передає, а позичальник приймає у користування 1300,00 доларів США.

Пунктом 2 даного договору передбачено, що суму позики позичальник зобов`язується повертати позикодавцю щомісячно рівними частинами. Одночасно зі щомісячним поверненням відповідної суми займу (25,00 доларів США) позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю щомісячно проценти за користування чужими грошовими коштами (22,00 долара США).

Загальна щомісячна сума інуїтетного платежу 47,00 доларів США та повертається згідно графіку, який є додатком до цього договору (пункт 3 договору).

Остаточний строк повернення всієї суми позики 20 серпня 2024 року (пункт 5 договору).

Згідно пункту 11 договору позики у разі, коли позичальник не поверне частину позики та/або не сплатить щомісячні відсотки за користування позикою у встановлений графіком строк, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, а позичальник на вимогу позикодавця зобов`язаний сплатити в безспірному порядку неустойку (штраф у розмірі 10 доларів США за кожний випадок несвоєчасної сплати та пеню у розмірі 3% від суми своєчасно не виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (компенсація інфляційних втрат).

Підпунктом 11.4 пункту 11 договору передбачено, що позикодавець вправі стягнути заборгованість - частину суми позики, відсотки за користування сумою позики, інфляційні, а також неустойку (штраф та пеню) в безспірному порядку.

На підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцеві розписку (пункт 17 договору позики) (а.с. 50).

Додатком до договору позики від 20 березня 2020 року є графік погашення суми займу та виплати процентів за користування суми займу (а.с. 51).

В матеріалах цивільної справи наявна копія розписки ОСОБА_2 від 20 березня 2020 року, якою підтверджується факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача у сумі 1300,00 доларів США (а.с. 52).

Відповідач належним чином вимоги договору позики від 20 березня 2020 року не виконувала, про що свідчать листи-попередження щодо невиконання договору позики від 20 березня 2020 року від 22 травня 2020 року, від 22 червня 2020 року від ОСОБА_1 адресовані ОСОБА_2 (а.с. 53-56).

У заяві від 22 грудня 2020 року ОСОБА_2 зазначила про визнання нею суми боргу, вказаної у позовній заяві (справа №552/5401/20) у розмірі 2831,54 долари США, у тому числі: займ у розмірі 1300,00 доларів США та проценти, неустойка, втрат від інфляції та 3 % річних у загальній сумі 1531,54 долари США. Відповідач у вищевказаній заяві гарантувала своєчасне внесення щомісячних платежів починаючи з 20 січня 2021 року згідно оновленого графіку платежів (а.с. 57).

Змінами до договору позики від 22 грудня 2020 року передбачено, що остаточним строком повернення всієї суми позики є 20 квітня 2025 року. Разом з тим, пунктом 6 даного договору передбачено, що інші умови договору позики залишаються незмінними (а.с. 58).

Додатком до договору позики від 20 березня 2020 року у редакції від 22 грудня 2020 року укладено графік погашення суми займу та виплати процентів за користування суми займу (а.с. 59).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач належним чином умови договору позики від 20 березня 2020 року у редакції від 22 грудня 2020 року не виконувала, про що свідчить направлення позивачем на адресу відповідача листа-попередження щодо наслідків порушення виконання договору позики від 20 березня 2020 року зі змінами від 22 грудня 2020 року (а.с. 60-61).

У вищевказаному листі зазначено, що у разі відсутності реакції на дане повідомлення позивач залишає за собою право скористатись правом вимоги сплати штрафних санкцій за період від дати укладення договору позики, дострокового розторгнення договору позики та вирішення питання повернення належних позивачу грошових сум у судовому порядку.

Позиція апеляційного суду

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2020 року було укладено договір позики між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), відповідно до умов якого позикодавець передає, а позичальник приймає у користування 1300,00 доларів США.

Пунктом 2 даного договору передбачено, що суму позики позичальник зобов`язується повертати позикодавцю щомісячно рівними частинами. Одночасно зі щомісячним поверненням відповідної суми займу (25,00 доларів США) позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю щомісячно проценти за користування чужими грошовими коштами (22,00 долара США).

Загальна щомісячна сума інуїтетного платежу 47,00 доларів США та повертається згідно графіку, який є додатком до цього договору (пункт 3 договору).

Остаточний строк повернення всієї суми позики 20 серпня 2024 року (пункт 5 договору).

Згідно пункту 11 договору позики у разі, коли позичальник не поверне частину позики та/або не сплатить щомісячні відсотки за користування позикою у встановлений графіком строк, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, а позичальник на вимогу позикодавця зобов`язаний сплатити в безспірному порядку неустойку (штраф у розмірі 10 доларів США за кожний випадок несвоєчасної сплати та пеню у розмірі 3% від суми своєчасно не виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (компенсація інфляційних втрат).

Підпунктом 11.4 пункту 11 договору передбачено, що позикодавець вправі стягнути заборгованість - частину суми позики, відсотки за користування сумою позики, інфляційні, а також неустойку (штраф та пеню) в безспірному порядку.

На підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцеві розписку (пункт 17 договору позики).

В матеріалах цивільної справи наявна копія розписки ОСОБА_2 від 20 березня 2020 року, якою підтверджується факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача у сумі 1300,00 доларів США.

У результаті невиконання умов вищевказаного договору позики ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , в якому прохав стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2831, 54 долари США, в тому числі: 1) 1300,00 доларів США основна сума позики; 2) 132,00 долара США сума процентів за користування чужими коштами; 3) 60,00 доларів США неустойка (штраф); 4) 1300,00 доларів США неустойка (пеня); 5) 26,00 доларів США компенсація інфляційних втрат; 6) 13,54 доларів США 3 % річних.

Суд першої інстанції частково задовольняючи вимоги позовної заяви вказав, що стягнення одночасно пені та штрафу буде суперечити забороні подвійної відповідальності, з чим погоджується і колегія суддів.

Врахувавши вищевказане, суд першої інстанції стягнув на користь ОСОБА_1 з відповідача неустойку у вигляді штрафу, відмовивши при цьому у стягненні пені, з чим не погоджується позивач.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 204/5296/15-ц вказав, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року в справі № 2-685/10 (провадження № 61-15423св19) зазначив, що «у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6- 2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру».

Суд першої інстанції, вказуючи на неможливість стягнення одночасно пені та штрафу, що буде суперечити забороні подвійної відповідальності, задовольняючи вимоги у частині стягнення штрафу та, відповідно, відмовляючи у задоволенні стягнення пені, належним чином не обґрунтував підстави стягнення обраного ним виду неустойки, про що також і зазначено позивачем у поданій ним апеляційній скарзі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належним чином умови договору позики від 20 березня 2020 року не виконувала, що підтверджується листами-попередження щодо невиконання даного договору від 22 травня 2020 року, 22 червня 2020 року; після подання позовної заяви ОСОБА_1 по справі №552/5401/20 відповідач звернулася до позивача із заявою, в якій визнавала вказану у позовній заяві суму боргу в розмірі 2831,54 долари США (що є предметом розгляду і даної цивільної справи) та зобов`язувалася у подальшому своєчасно виконувати умови договору позики від 20 березня 2020 року із змінами від 22 грудня 2020 року, однак після підписання змін до договору позики вони також не виконувалися відповідачем, про що свідчить направлення на адресу останньої листа-попередження щодо наслідків порушення виконання договору позики від 20 березня 2020 року зі змінами від 22 грудня 2020 року.

Враховуючи, що ОСОБА_2 належним чином умови договору не виконувала, звертаючись до позивача із заявою, в якій гарантувала своєчасно виконувати умови договору із внесеними у нього змінами в подальшому її не виконувала, що свідчить про недобросовісність її дій, також беручи до уваги факт визнання відповідачем боргу в розмірі 2831,54 долари США у справі № 552/5401/20 (що є предметом розгляду і даної цивільної справи) та з огляду на принцип свободи договору, колегія суддів вважає, що стягнення на користь ОСОБА_1 суми неустойки у вигляді штрафу є нерозумним і несправедливим, а тому, з огляду на вищевказане, на користь позивача з відповідача підлягає стягнення неустойки у вигляді пені.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів також зазначає, що відповідачем не було подано до суду заперечень щодо наданих позивачем розрахунків заборгованості, тому враховуючи принцип змагальності сторін, суд апеляційної інстанції бере дані розрахунки до уваги, а тому на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_2 заборгованість у вигляді неустойки (пені) у розмірі 1300,00 доларів США.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 60,00 доларів США (неустойка у вигляді штрафу) та відмови у стягненні грошових коштів у сумі 1300,00 доларів США (неустойка у вигляді пені) слід скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1300,00 доларів США (неустойка у вигляді пені), а у стягненні грошових коштів у сумі 60,00 доларів США (неустойка у вигляді штрафу) - відмовити.

Враховуючи, що суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення лише зазначив загальну суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1505,54 долари США, без зазначення складових суми такого стягнення, то колегія суддів вважає за можливе заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року змінити в частині загальної суми стягнутих грошових коштів вказавши загальну суму стягнення 2745,54 доларів США (1300,00 доларів США основна сума позики; 132,00 долара США сума процентів за користування чужими коштами; 1300,00 доларів США неустойка у вигляді пені; 13,54 доларів США 3 % річних).

В іншій частині заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №195230, а тому у силу наведеної норми законодавства він звільнений від сплати судового збору.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 2831,54 долари США, стягненню підлягає 2745,54 доларів США, що становить 96,96 % від ціни позову.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції в частині стягнення грошових коштів змінює оскаржуване судове рішення, то заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви - 880,40 грн (908,00 грн х 96,96 %) та за подачу апеляційної скарги 1320,60 ((908,00 грн х150%) х 96,96 %) грн.

Інші судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 60,00 доларів США (неустойка у вигляді штрафу) та відмови у стягненні грошових коштів у сумі 1300,00 доларів США (неустойка у вигляді пені) скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1300,00 доларів США (неустойки у вигляді пені), а у стягненні грошових коштів у сумі 60,00 доларів США (неустойка у вигляді штрафу) відмовити.

Заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року в частині загальної суми стягнутих грошових коштів змінити, вказавши, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають грошові кошти в загальній сумі 2745,54 доларів США (1300,00 доларів США основна сума позики; 132,00 долара США сума процентів за користування чужими коштами; 1300,00 доларів США неустойка у вигляді пені; 13,54 доларів США 3 % річних) замість 1505,54 доларів США (1300,00 доларів США основна сума позики; 132,00 долара США сума процентів за користування чужими коштами; 60,00 доларів США неустойка у вигляді штрафу; 13,54 доларів США 3 % річних).

Заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви 880,40 грн замість 481,00 грн.

В іншій частині заочне рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1320,60 грн.

Інші судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко