Справа № 473/4089/20
РІШЕННЯ

іменем України

"12" січня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М., при секретарі Лукіянчиній Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Вознесенської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вознесенської районної державної адміністрації про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки

встановив

30 листопада 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , Вознесенської районної державної адміністрації про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,77 га кадастровий номер :10:000:008 та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Позивачі вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли право на приватизацію земельної ділянки площею 1,77 га, розташованої на території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначеної для ведення особистого селянського господарства.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіт не складав. Тому його спадкоємцями за законом є ОСОБА_1 , як його дружина, ОСОБА_2 , як його дочка, та ОСОБА_5 , як його матір. Вказані особи прийняли спадщину: ОСОБА_1 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини була неповнолітньою, то вважається такою, що прийняла спадщину, ОСОБА_5 прийняла спадщину, так як була зареєстрована разом з померлим. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Тому спадкові права після смерті ОСОБА_4 належать їм в рівних частках (по 1/3 частці).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На випадок свої смерті вона не склала заповіт. Тому її спадкоємцями за законом є ОСОБА_3 , як її дочка, та ОСОБА_2 , як її онука (за правом представлення). Вказані особи спадщину прийняли, оскільки ОСОБА_2 на час відкриття спадщини була неповнолітньою, то вважається такою, що прийняла спадщину, ОСОБА_3 прийняла спадщину, так як була зареєстрована разом з померлою. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Таким чином, права, успадковані ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 (1/3 частка в його спадщині) перейшли в порядку спадкування до вказаних осіб в рівних частках - по Ѕ частці кожному.

Разом з тим, після смерті ОСОБА_4 було видано на його ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,77 га, розташовану на території Воронівської сільради та призначену для ведення особистого селянського господарства.

Позивачка звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав на цю земельну ділянки (і стосовно себе як спадкоємиці ОСОБА_4 , і стосовно дочки ОСОБА_6 , як спадкоємиці ОСОБА_5 , яка є в свою чергу також спадкоємцем ОСОБА_4 ), однак нотаріусом було відмовлено в оформлення спадкових прав на частки в земельній ділянці, оскільки право власності ОСОБА_4 на них посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку, виданими на його ім`я вже після його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 .. В зв`язку з цим нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду (копії довідок Другої Вознесенської Державної нотаріальної контори від 14.09.2020р. та від 13.11.2020р - додаються).

Посилаючись на викладене позивачі просили визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, та визнати права на завершення приватизації земельної ділянки.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 03 грудня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 01 лютого 2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права на завершення приватизації земельної ділянки. Перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 17 лютого 2021 року провадження по справі зупинено до набуття чинності рішення суду по цивільній справі № 473/513/21 за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області про встановлення факту родинних відносин.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 21 травня 2021 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 17 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначена до судового розгляду.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 27 жовтня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог за первісним позовом Олександрівську селищну раду Вознесенського району Миколаївської області.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, від представника ОСОБА_1 - адвоката Вуїв О.В. на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі в редакції, що була подана 30 листопада 2020 року. Проти задоволення зустрічного позову не заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, від неї на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу без її участі та підтримує заявлені нею зустрічні позовні вимоги, проти задоволення первісного позову не заперечує.

В судове засідання представник відповідача Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. На адресу суду надіслав відзив на позовну заяву в якому міститься заява про розгляд справу у його відсутності.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу без його участі, заперечення відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії - НОМЕР_1 видане 25.04.2007 року).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,77 га, розташованої на території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначеної для ведення особистого селянського господарства (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №324700 від 04.12.2009 року).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 за законом є ОСОБА_1 , як його дружина (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 , як його дочка (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане 20.03.2012 року), та ОСОБА_5 , як його матір. Вказані особи прийняли спадщину: ОСОБА_1 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини була неповнолітньою, то вважається такою, що прийняла спадщину, ОСОБА_5 прийняла спадщину, так як була зареєстрована разом з померлим. Інші спадкоємці першої черги відсутні (довідка-роз`яснення №104/02-14 від 12.02.2021 р. державного нотаріуса Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області). Отже спадкоємцям належать спадкові права в рівних частках по 1/3 частці у спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 за законом є ОСОБА_3 , як її дочка (рішення Вознесенського міськрайонного суду від 20.04.2021 року по цивільній справі №473/513/21), та ОСОБА_2 , як її онука (за правом представлення). Вказані особи спадщину прийняли, оскільки ОСОБА_2 на час відкриття спадщини була неповнолітньою, то вважається такою, що прийняла спадщину, ОСОБА_3 прийняла спадщину, так як була зареєстрована разом з померлою. Інші спадкоємці першої черги відсутні ( відповідь №779/01-09 від 08.12.2020 р. державного нотаріуса Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області). Отже спадкоємцям належать спадкові права, в рівних частках по Ѕ частці (від 1/3 частки спадщини, що була успадкована ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 )

При зверненні спадкоємців до нотаріуса для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори було рекомендовано звернутися до суду з питання спадкування земельної ділянки площею 1,77 га, розташованої на території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, оскільки державний акт, що посвідчував право власності спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був виданий Вознесенською районною державною адміністрацією Миколаївської області 04 грудня 2009 року на підставі розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25 квітня 2006 року за №192-р, тобто після смерті власника.

Отже, суд вважає, що позивачами вірно обрано спосіб захисту порушених прав та єдиним правовим способом захисту прав спадкоємців буде визнання в судовому порядку недійсним державного акта на земельну ділянку та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки спадкоємцями.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі Державного акту): Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 78 ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (ч.ч. 6-10 ст. 119 ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, згідно ст. 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 25 ЦК України).

Таким чином, фізична особа з моменту народження до моменту смерті має право набувати цивільні права, в тому числі й право власності на землю. Після смерті вказане право припиняється.

Земельна ділянка може набуватися фізичною особою, в тому числі, на підставі рішення районної державної адміністрації про передачу земельної ділянки у власність.

На час виникнення спірних відносин право власності фізичної особи на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

Проте, розпорядження Вознесенської райдержадміністрації про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_4 земельної ділянки у власність було прийняте за його життя (25.04.2006 року, а оспорюваний Державний акт був виданий після смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що суперечить вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

В своїх постановах від 26 вересня 2012 року по справі №6-103цс12, від 06 лютого 2013 року по справі №6-169цс12, від 01 липня 2015 року по справі №6319цс15 та інших, Верховний Суд України висловив правову позицію,згідно якої судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, оскільки оспорюваний Державний акт виданий з порушенням вимог закону та перешкоджає позивачам використати своє право на завершення приватизації ділянки, що було розпочато за життя спадкодавця, а тому він підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі належне спадкодавцю майно.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ст. 190 ЦК України).

Ст. 177 та ч. 1 ст. 178 цього Кодексу визначають, що об`єкти цивільних прав (в тому числі майнові права) можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 35) та Верховний Суд в постанові від 13 червня 2018 року по справі №128/1911/15-ц, відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після отримання власником правовстановлюючого документа, із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

З положень ст.ст. 1217, 1223 ЦК України вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом, а в разі його відсутності та в інших випадках, визначених Цивільним кодексом України - за законом.

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини в спосіб, передбачений законом.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини незалежно від її оформлення.

Так, ОСОБА_4 за життя розпочав, проте не завершив приватизацію земельної ділянки площею1,77га.

Позивачі, як спадкоємці за законом, прийняли після нього спадщину. Також спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його матір ОСОБА_5 , яка померла, не оформивши спадкових прав, та спадщину після якої прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Але позивачі не мають іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через нотаріальні органи, тому відповідно до ст. 16 ЦК України їх цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ними права на завершення приватизації земельних ділянок після смерті ОСОБА_4 - відповідно до часток у спадщині останнього. Так ОСОБА_1 належить 1/3 частка в спадщині ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 належить Ѕ частка (1/3 частка в спадщині ОСОБА_4 та 1/6 в спадщині ОСОБА_5 , яка успадкувала 1/3 частку після смерті сина ОСОБА_4 ).

В свою чергу відповідачу ОСОБА_3 належить 1/6 частка в спадщині ОСОБА_4 (оскільки їй належить Ѕ частка від успадкованої ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 1/3 частки його спадщини).

Положеннями ст. ст. 8, 24, 41 Конституції України зокрема визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним.

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачами доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічна позовна заява є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відновлення порушених прав позивача можливе лише в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Вознесенської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки- задовольнити повністю.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 324700, виданий 04 грудня 2009 року на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 1,77 га, кадастровий номер :10:000:0083, розташовану в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначену для ведення особистого селянського господарства.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,77 га кадастровий номер :10:000:008, розташованої в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частку в такому праві.

Визнати за ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,77 га кадастровий номер :10:000:008, розташованої в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частку в такому праві.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вознесенської районної державної адміністрації про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,77 га кадастровий номер :10:000:008, розташованої в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/6 частку в такому праві, яке перейшло до неї в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 17 січня 2022 року.

Суддя: М.М. Ротар