Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3629/21
Провадження № 2-о/553/18/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.01.2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Мотріченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в якій вказує, що проживає в одному будинку з колишнім чоловіком ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 відмовляється покинути належне їй житло, на ґрунті цього відбуваються сварки, він систематично вчиняє сварки. Конфлікти, які виникають між нами, супроводжуються словесними образами та приниженнями з боку ОСОБА_4 , він може вдаватись до штовхань та фізичного насильства. Через постійні приниження та образи вона не може спокійно проживати у власному будинку. ОСОБА_4 зловживає алкогольними напоями, не має постійного місця роботи та живе за її рахунок. Останнім часом агресивна поведінка ОСОБА_4 свідчить про явну загрозу життю та здоров`ю заявниці та їхніх дітей, вона не відчуває захисту та спокою, перебуває у відчаї та зневірі.

Вказує, що зазнає постійного психологічного тиску та насильства з боку ОСОБА_4 , що полягає у погрозах, нецензурному висловлюванні на її адресу, що принижують її честь та гідність, заподіюють їй глибоких моральних страждань. Доведена до відчаю через постійні образи, неодноразово намагалась звернутися до Полтавського районного відділу поліції, проте на заяви не було жодного реагування. На підставі її звернення патрульним інспектором було видано тимчасовий заборонний припис.

Просить видати обмежувальний припис ОСОБА_4 на строк 6 місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення ближче ніж на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення ближче ніж на 100 м до місця перебування ОСОБА_3 та переслідування її особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_4 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_3 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмеження спілкування з постраждалою ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 31.12.2021 року заяву залишено без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків. Матеріали на виконання ухвали від 31.12.2021 року подано до суду заявником 19.01.2022 року.

Ухвалою суду від 20.01.2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити з викладених у ній підстав. Заявник пояснила суду, що є власницею будинку, де зареєстрований та постійно проживає її колишній чоловік ОСОБА_4 . Оскільки він не бере участі в утриманні будинку, у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини, ухиляється від вирішення різноманітних побутових питань, на ґрунті цього та у зв`язку зі зловживання ним спиртними напоями між ними постійно виникають конфлікти та сварки, під час яких ОСОБА_4 висловлюється в її бік нецензурною лайкою, висловлює образи, а коли перебуває в стані сп`яніння, може штовхнути. У листопаді 2021 року ОСОБА_4 під час конфлікту варив її, вона викликала поліцію, яка видала йому обмежувальний припис. Після цього в поліцію не зверталась. В даний період часу ОСОБА_4 на місяць поїхав на заробітки за межі м. Полтави, після повернення знову поселиться в її будинку. Також у ОСОБА_4 виникають сварки і з її сином. Через такі стосунки у неї часто виникає психологічний стрес, в результаті чого вона вимушена приймати заспокійливі ліки, спільне життя з ОСОБА_4 є неможливим, проте оскільки він зареєстрований в належному їй будинку і фактично проживає у ньому, виселити його можливості та підстав у неї не має. Вважає таку поведінку колишнього чоловіка психологічним насильством та просить видати йому обмежувальний припис.

Заінтересована особа ОСОБА_4 , представник заінтересованої особи ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 18.10.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.04.2017 року в справі № 553/106/17.

Обґрунтовуючи вимоги про встановлення обмежувального припису щодо колишнього чоловіка ОСОБА_4 , заявниця вказувала про те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 відмовляється покинути належне їй житло, на ґрунті цього відбуваються сварки, він систематично вчиняє сварки. Конфлікти, які виникають між нами, супроводжуються словесними образами та приниженнями з боку ОСОБА_4 , він може вдаватись до штовхань та фізичного насильства. Через постійні приниження та образи вона не може спокійно проживати у власному будинку. ОСОБА_4 зловживає алкогольними напоями, не має постійного місця роботи та живе за її рахунок. Останнім часом агресивна поведінка ОСОБА_4 свідчить про явну загрозу життю та здоров`ю заявниці та їхніх дітей, вона не відчуває захисту та спокою, перебуває у відчаї та зневірі.

Надані заявницею ОСОБА_3 письмові докази свідчать про те, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 24.07.2013 року державним нотаріусом Третьої полтавської держаної нотаріальної контори, реєстровий номер № 1-381, а також Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 24.07.2013 року державним нотаріусом Третьої полтавської держаної нотаріальної контори, реєстровий номер № 1-378.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проживають, зі слів заявниці, проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає також її син ОСОБА_7 , 1995 року народження.

06.11.2021 року інспектором Полтавського РУП видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 207180, відповідно до якого до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного насильства, що проявлялось у вигляді висловлювання нецензурною лайкою стосовно постраждалої особи колишньої дружини ОСОБА_3 , - застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника, а саме: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 1 добу з 14 год. 50 хв. 29.11.2021 року по 14 год. 50 хв. 30.11.2021 року.

Також заявницею надано суду письмове пояснене ОСОБА_7 , в якому вказується про те ОСОБА_4 вчиняє домашнє насильство у вигляді психічного насильства, образ, принижень, подеколи фізичного насильства у вигляді штовхання, замахування рукою з метою завдання ударів в обличчя ОСОБА_3 в його присутності, також неповнолітня сестра іноді зазнає психологічного насильства з боку ОСОБА_4 в формі висловлювання в адресу нецензурною лексикою та приниження її різними образливими виразами. Кривдник зловживає спиртними напоями, умисно ніде не працевлаштовується та після розірвання шлюбу з матір`ю відмовляється добровільно покинути житло, зазвичай поводить себе агресивно та налаштований до всіх членів родини вороже, тримає всю сім`ю в страху та постійному нервовому напруженні.

Як встановлено в п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Обмежувальним приписом можуть бути визначені один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачених в ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Відповідно до положень ч. 4 вказаного Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 21 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про запобігання та проти дію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.

За змістом норми п.п. 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Обставини, якими заявниця обґрунтовує вимогу про видачу тимчасового обмежувального припису щодо колишнього чоловіка ОСОБА_4 , свідчать про те, що між ними часто виникають сварки та конфлікти, що супроводжуються висловлюваннями на її адресу нецензурною лайкою, образами та штовханням, такі дії, за її твердженням продовжуються тривалий час після розлучення у 2017 році та пов`язані перш за все з ухиленням ОСОБА_4 від участі у витратах на утримання будинку та дитини, небажанням останнього залишити належний заявниці будинок й відсутністю у неї можливості виселити його.

При цьому, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що до правоохоронних органів вона звернулась лише єдиний раз у листопаді 2021 року. Жодних доказів притягнення ОСОБА_4 до юридичної відповідальності за вчинення домашнього насильства в період з 2017 року по теперішній час судом не встановлено.

Крім того, заявник в судовому засіданні пояснила, що станом на день розгляду справи ОСОБА_4 в належному їй будинку відсутній, оскільки виїхав на заробітки за межі м. Полтави. Вказала, що ОСОБА_4 не вчиняє дій щодо її переслідування.

Суд звертає увагу, що обмежуваний припис має своїм завданням терміновий (негайний), попереджувальний та запобіжний захід, направлений на охорону від фізичного, психологічного, економічного насилля потерпілої особи від кривдника. Такі заходи носять тимчасовий характер, на чому наголошено у приписах Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", Цивільного процесуального кодексу України, та що пов`язується із невідворотнім та вчасним реагуванням з боку держави в особі повноважних органів на виконання функцій із гарантування та забезпечення найвищих соціальних цінностей, якими є: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність, безпека.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відтак, з одного боку з огляду на характер вчиненого насильства у сім`ї держава зобов`язана сприяти припиненню домашньому насильству, наданню допомоги та захисту постраждалої особи, відшкодуванню їй завданої шкоди (п. 12 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству), з іншого, забезпечити належне розслідування випадків домашнього насильства з метою притягнення, в разі обґрунтованих підстав, до відповідальності кривдників, обумовити зміну їхньої поведінки.

На рівні з заходами відповідальності, заснованими згідно з положеннями Кримінального Кодексу України, Кодексу України про адміністративне правопорушення, є необхідним застосування відповідних програм для кривдників як комплексу заходів, що спрямовані на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.

Суд зазначає, що обмежувальні заходи для кривдника в значній мірі пересікаються з відповідними правами, визначеними "Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод", зокрема: його правом на справедливий суд, що гарантує швидкий та неупереджений розгляд справи з ухваленням остаточного рішення як умови правової визначеності в можливих спірних відносинах; правом на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, яке за приписами ст. 8 Конвенції передбачає обов`язок органів державної влади здійснити втручання у здійснення цього права згідно лише згідно із законом для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб; правом на вільне володіння майном (ст. 1 протоколу 1 Конвенції).

У своїй постанові № 766/13927/20-ц Верховний Суд зазначив, що "у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких насідків його вчинення, а також смерті такої особи".

Крім того, Верховний Суд зазначив, що "враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи мало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Тимчасове обмеження права кривдника користуватись належним йому житлом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього.

Суд зазначає, що існування домашнього насилля, а також рівень загрози відносно потерпілих не обмежується оцінкою доказів (речових, письмових, електронних) на предмет підтвердження відповідних фактів, а здійснюється судом у взаємній прив`язці до виявлених на час розгляду справи додаткових даних, заснованих, зокрема, на поясненнях учасників, їх емоційного стану у цей час, виказаних хвилювань та побоювань. При вирішенні питання видачі обмежувального припису пріоритетним слід вважати безпеку особи-потерпілої, упередження загроз домашнього насильства.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, з урахуванням оцінки виниклих між учасниками конфлікту стосунків, суд приходить до висновку про недоведеність заявницею існування підстав для застосування до ОСОБА_4 заборон перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , наближатись ближче ніж на 100 м до вказаного будинку та до місця перебування ОСОБА_3 , переслідувати її, особисто і через третіх осіб розшукувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, недоведеність того факту, що вчинені ОСОБА_4 по відношенню до заявниці дії дають підстави для висновку про можливість їх продовження в майбутньому, тобто суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного чи іншого виду насильства в майбутньому стосовно заявника.

В судовому засіданні заявник чітко не повідомила, в чому саме полягає небезпека, наявність якої обумовлює необхідність позбавлення права особи на користування житлом протягом певного терміну, тим паче заборони спілкуватись з самою заявницею та контактувати з нею в будь-який спосіб, тим паче, що вона сама підтвердила відсутність факту переслідування її з боку ОСОБА_4 . Як слідує з пояснень заявниці, між колишнім подружжям виникають суперечки з приводу користування житлом та його утримання, вирішення побутових питань. Рівень емоційного супроводу при вирішенні спірних питань, за встановлених судом обставин з пояснень заявниці, хоча і свідчить про порушення нормальної прийнятної психологічної атмосфери, водночас, на переконання суду, не може бути визнаний достатньою підставою для застосування обмежувального припису щодо ОСОБА_4 .

Таким чином, судом не встановлено обставин, за яких застосування до ОСОБА_4 заборон, про які просить заявниця, буде пропорційним втручанням в його права та сприятиме досягненню мети застосування тимчасових обмежувальних заходів, визначеній в Законі України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 61, 293-294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), заінтересовані особи Відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (місцезнаходження м. Полтава, вул. Стрітенська, 16), ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ), про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського Апеляційного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 28.01.2022 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЄ. В. Парахіна