Справа № 266/6804/21
Провадження № 2/266/207/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Шишилін О.Г. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журид Сергія Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журид С.М. з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 168833, вчинений 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» заборгованості в розмірі 4719,20 гривень. Просив також стягнути з ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на свою користь основну винагороду приватного виконавця в сумі 591,921 гривень, загальну суму мінімальних витрат в розмірі 400,00 гривень та судовий збір в розмірі 908,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. був вчинений виконавчий напис № 168833, яким з позивача стягнено заборгованість за кредитним договором № /221805 від 27.01.2020 року, в розмірі 4719,20 гривень. 22.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журид С.М. відкрито виконавче провадження ВП № 66920053, з виконання вказаного виконавчого напису. Також зауважив те, що відсутні підстави для висновку про безспірність заборгованості за поданим кредитним договором, оскільки у позивача немає жодних кредитних правовідносин з ТОВ «ФК Дебт Коллекшн».

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду від 15.11.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі Відповідачам направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, яка отримана відповідачем (а.с.10).

У визначений строк відповідачами відзив на позовну заяву не подано.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за № 168833, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором /221805 від 27.01.2020 року, укладеним з ТОВ «Гоуфінгоу», право вимоги за яким перейшло спочатку до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» на підставі договору факторингу № 1-31/05/2021 від 31 травня 2021 року, а пізніше до ТОВ «ФК Дебт колекшн» на підставі договору про відступлення права вимоги № 1-03/06/2021 від 03 червня 2021 року. Згідно даного виконавчого напису строк платежу за вищезазначеним кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 27 січня 2020 року по 09 червня 2021 року. Сума заборгованості становить 4719,20 гривень, і складається з заборгованості за кредитом в сумі 1700,00 гривень, простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3019,20 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату з стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача і таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню згідно з спірного виконавчого листа, становить 5919,20 грн. ( а.с. 7).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

З суті позовних вимог вбачається, що позивач фактично заперечує наявність безспірної заборгованості перед кредитором ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», яка стягнута на користь останнього на підставі виконавчого напису.

Таким чином, предметом доказування є той факт, чи порушено право позивача особою на користь якої було вчинено виконавчий напис.

Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги заявлені до двох відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватного виконавця Журид С.М.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 14.08.2019 у справі № 519/77/18

Що стосується вимог позивача до приватного виконавця, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII«Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 вказаного Закону передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів: зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журид С.М. 22.09.2021 р. відкрито виконавче провадження №66920053 з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» суми заборгованості за вищевказаним виконавчим написом (а.с.5). Під час примусового виконання виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника винагороди від 22.09.2021 р., постанову про арешт коштів боржника від 20.10.2021 р.

Отже, приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису діяв в межами своїх повноважень у спосіб визначений законом.

Існування постанови про стягнення винагороди, та арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження, що відкрито у законний спосіб на переконання суду, не свідчить про порушенням прав позивача відповідачем.

Таким чином, суд приходе до висновку, що позивач не довів обставин порушення, невизнання або оспорювання виконавцем прав позивача, які є підставою на звернення відповідача до суду за захист своїх прав або інтересу відповідно до ст.15 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з ТОВ «ФК ДЕБТ Коллекшн» грошових коштів, оскільки останній до участі у розгляді справи позивачем залучений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що суд дійшов переконання що у задоволенні позову слід відмовити, то судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 15-16, 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 197, 200, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журид Сергія Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шишилін О. Г.