Номер провадження 22-ц/804/75/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

представника позивача адвоката Білоуса І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року, ухваленого в складі головуючого судді Костюкова Д.Г. в місті Краматорськ, повний текст судового рішення складений 30 серпня 2021 року, в справі номер 234/17269/20 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН», ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН», ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.10.2002 року державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. позивачу на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв.м, жилою площею 27,9 кв.м.

04.09.2013 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та позивачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений Ємельяненко К.М., приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрований в реєстрі за №2331.

07.03.2014 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки від 04.09.2013 року, посвідчений 07.03.2014 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Ємельяненко К.М., зареєстрований в реєстрі за №403.

22.10.2020 року позивач дізнався, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить йому на праві власності, стала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., зареєстрованого в реєстрі за №2388.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» та ОСОБА_1 має бути визнаний судом недійсним, оскільки він суперечить положенням ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою зупинено дію ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, що унеможливлює укладення спірного договору.

Просив позовні вимоги задовольнити та визнати недійсним спірний договір купівлі-продажу.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН», ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» та ОСОБА_1 , посвідчений 21.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., який зареєстрований в реєстрі за №2388, недійсним.

Припинено право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , яке вона отримала на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2020 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., зареєстрованого в реєстрі за №2388.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-9801.

Відновлено запис про іпотеку №2359105 від 04.09.2013 року, зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5560164 від 04.09.2013 року, приватного нотаріуса Басенко К.М., Краматорський міський нотаріальний округ, Донецька область; підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 2331, виданий 04.09.2013 року, видавник: приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Ємельяненко К.М., договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави, серія та номер: 15-122, видавник: Перша Київська державна нотаріальна контора; Іпотекодержатель: ТОВ «ЕйПіЕс Україна», ; Іпотекодавець: ОСОБА_2 .

Відновлено запис про обтяження №2358416 від 04.09.2013 року, зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5559404 від 04.09.2013 року приватний нотаріус Басенко К.М., Краматорський міський нотаріальний округ, Донецька область, підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 2331, виданий 04.09.2013 року, видавник: приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Ємельяненко К.М., вид обтяження: заборона на нерухоме майно, обтяжувач: ПАТ «Банк Київська Русь», .

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН», ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим таким, що ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Висновки суду першої інстанції засновані на правовій позиції Верховного Суду у господарських справах, а не у подібних із даною справою спорах, зокрема щодо споживання та сплату за поставлений та спожитий природний газ та на ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VIII від 13.01.2015 року, яка була покладена в основу Верховним Судом при прийнятті постанови від 26.06.2020 року в справі №905/21/19, і яка не може бути застосована до правовідносин, що виникають з Закону України «Про іпотеку».

Судом першої інстанції не взято до уваги, що 30.04.2018 року на офіційному сайті Міністерства оборони України Президент України офіційно заявив про завершення з 30.04.2018 року широкомасштабної антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях у зв`язку з початком операції Об`єднаних сил на підставі Указу №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» та не застосовано при ухваленні рішення ст. 211 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» та ст. 29 Закону України «Про інформацію».

Вважає, що укладання між відповідачами договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , було здійснено в межах діючого законодавства України та в межах правоздатності сторін.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.08.2021 року в справі №234/17269/20 без змін.

Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Посилання відповідачки на те, що Указом Президента України №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» завершено широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях та припинено дію ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався та Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є чинним та не припинив свою дію.

Крім того, відповідач у своїй апеляційній скарзі не зазначає в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовані всі обставини справи; доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, викладених у рішенні, що оскаржується.

Представник позивача адвокат Білоус І.Г. в судовому засіданні апеляційного суду просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 05 січня 2022 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34, том 2).

Представник відповідача ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» 04 січня 2022 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35, том 2).

Відповідачка ОСОБА_1 , в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.

АТ «Укрпошта» надало довідку про причини повернення судової повістки у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що відповідно до ст. 131 ЦПК України судова повістка вважається доставленою, оскільки відсутня заява про зміну місця проживання або місцезнаходження відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 37, том 2).

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 04 січня 2022 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 36, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся сторін та інших учасників справи.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.10.2002 року державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., позивачу ОСОБА_2 належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв.м, жилою площею 27,9 кв.м (а.с. 16, 22, том 1).

04.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно якого останній передав в іпотеку двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17-20, том 1).

07.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки від 04.09.2013 року (а.с. 46, том 1).

26.02.2019 року договором про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави ПАТ «Банк «Київська Русь» передав шляхом продажу право вимоги за вказаним вище договором іпотеки ТОВ «Ейпіес Україна» (а.с. 102-103, том 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.10.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» (до перейменування ТОВ «ЕйПіЕс Україна») в особі його представника Петровського О., що діє на підставі довіреності, з однієї сторони та громадянка України ОСОБА_1 , з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу, відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», п. 3.1.13, п. 3.1.14. розділу 3 договору іпотеки, згідно якого продавець передає (продає) майно, вказане в п. 1.2. цього договору покупцю, а покупець приймає (купує) майно і сплачує за нього обумовлену грошову суму, предметом цього договору купівлі-продажу є нерухоме майно: 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_4 (а.с. 58, том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з їх обґрунтованості з підстав невідповідності спірного правочину вимогам чинного законодавства України.

Такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого майнового або немайнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Частинами першою та третьою статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» встановлює порядок продажу предмету іпотеки, зокрема частина п`ята цієї статті передбачає, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Наказом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України № 33/6/а від 07.10.2014 визначено з 07.04.2014 Донецьку та Луганську області районами проведення антитерористичної операції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На час укладення спірного договору купівлі-продажу предмета іпотеки спірної квартири та теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався.

Територією проведення антитерористичної операції визначено територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року та «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України віл 02.12.2015 року №1275-0 (що діяв на час укладення правочину) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких віднесено місто Краматорськ (п. 13 ч. 1 Переліку).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

Положення частини першої цієї статті, крім зупинення дії статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти) Закону України «Про іпотеку», не поширюються на нерухоме майно фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб - суб`єктів малого і середнього підприємництва, місцем розташування якого є територія проведення антитерористичної операції, крім населених пунктів згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після 1 січня 2018 року, або за договорами, до яких після 1 січня 2018 року за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.

Судом встановлено, що згідно з п. 1 договору іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання основного зобов`язання передав в іпотеку, а Іпотекодержатель ПАТ «Банк «Київська Русь» прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, наступне нерухоме майно: 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки, предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири. Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Підпункт 3.1.13. п. 3 договору іпотеки передбачає звернення стягнення на Предмет іпотеки в

порядку і випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством.

Пунктом 5 договору іпотеки визначено підстави та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки, зокрема, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на Предмет

іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, визначеному чинним законодавством України на певних умовах (п.п. 5.2., 5.4.2.).

26.02.2019 року ПАТ «Банк «Київська Русь» відповідно до договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави передав шляхом продажу право вимоги за вказаним вище договором іпотеки ТОВ «ЕйПіЕс Україна», яке перейменовано в ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» (а.с. 102-103, том 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.10.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» (до перейменування ТОВ «ЕйПіЕс Україна») в особі його представника Петровського О., що діє на підставі довіреності, з однієї сторони та громадянка України ОСОБА_1 , з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу, відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», п. 3.1.13, п. 3.1.14. розділу 3 договору іпотеки, згідно якого продавець передає (продає) майно, вказане в п. 1.2. цього договору покупцю, а покупець приймає (купує) майно і сплачує за нього обумовлену грошову суму, предметом цього договору купівлі-продажу є нерухоме майно: 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_4 .

Отже, аналіз наведених вище норм права та обставин справи дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що, оскільки проведення антитерористичної операції не завершилось, місто Краматорськ Донецької області, де знаходиться предмет іпотеки спірна квартира, включений до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, запроваджений ч. 1 ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мораторій зупиняє можливість реалізації права Іпотекодержателя на укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 від 22.10.2020 року.

Таким чином, з огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, до переоцінки наявних в справі доказів, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідачки ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року.

Суддя: