ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» січня 2022 року

м. Харків

справа № 641/9981/19

провадження № 22ц/818/1538/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В. Б.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року в складі судді Колодяжної І.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2019 року об 11:10 годині відповідачка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1 , біля будинку № 122 по проспекту Московському в м. Харкові, не надала перевагу в русі належному їй автомобілю «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року провадження у справі про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Вказала, що висновком судової авто-технічної експертизи № 7/640СЕ-19 від 30 серпня 2019 року встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Вона мала технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді та своїми діями створила аварійну ситуацію. Водій автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді. У його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та він не створював аварійної ситуації.

Зазначила, що внаслідок дорожньотранспортної пригоди пошкоджено належний їй автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Фактична вартість відновлювального ремонту склала 88 622,00 грн, що підтверджується рахунками та оплатою, чеками та актом виконаних робіт станції технічного обслуговування.

Вказала, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль відповідачки не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило їй виплату у розмірі 76 074, 37 грн. Отже, з відповідачки підлягає стягненню сума невідшкодованого матеріального збитку у розмірі 12 547,63 грн.

Крім того, їй завдано моральну шкоду, яка полягала у переживаннях через пошкодження майна, неможливість користування автомобілем, витрачанні часу на відновлення порушених прав, яку вона оцінює у сумі 20 000,00 грн.

Просила стягнути з відповідачки на її користь частину матеріальної шкоди у розмірі 12 547,63 грн, моральну шкоду - 20 000,00 грн, а всього 32 547,63 грн, вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на її користь суму матеріального збитку у розмірі 12 547,63 грн, моральну шкоду - 3 000,00 грн та суму сплаченого судового збору -768,40 грн, всього на суму 16 316,03 грн; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що постановою суду провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо неї закрито без встановлення вини. Висновок судової автотехнічної експертизи щодо неї ґрунтується на показаннях водія ОСОБА_3 . У частині висновку, що ґрунтується на її поясненнях, вбачається також невідповідність вимогам Правил дорожнього руху і в діях водія ОСОБА_3 . Не наведено підстав виплати Моторним (транспортним) страховим бюро України позивачці суми саме у розмірі 76 074,37 грн. Не надано даних огляду транспортного засобу з переліком пошкоджень, висновку щодо визначення вартості ремонту, складеного суб`єктом оціночної діяльності, страхового акту, на підставі якого прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування. Не встановлено коефіцієнт зношення автомобіля. Не наведено обґрунтування рахунку на оплату, а саме чи існувала необхідність у виконаних роботах, заміні складових, чи пошкоджені вони внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 16 травня 2019 року. Позивачкою не надано доказів спричинення їй моральної шкоди.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка як винуватиця дорожньо-транспортної пригоди має відшкодувати позивачці різницю між вартістю ремонту автомобіля та виплаченою Моторним (транспортним) страховим бюро України сумою, а також моральну шкоду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 травня 2019 року об 11:10 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1 , біля будинку № 122 по проспекту Московському в м. Харкові, не надала перевагу в русі автомобілю «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження.

Автомобілю «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдані наступні пошкодження: розбита права фара, пошкоджено передній бампер, переднє праве крило, капот, праві задні двері, лакофарбове покриття, що підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 16).

Висновком судової автотехнічної експертизи № 7/640СЕ-19 від 30 серпня 2019 року встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 мала технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог пунктів 10.1, 16.11 та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 16.11 та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 своїми діями не створював аварійної ситуації. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «HYUNDAI», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 своїми діями створила аварійну ситуацію.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року провадження у справі про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а. с. 7).

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (а. с. 8).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 88 622,00 грн, що підтверджується рахунками на оплату № 4396 та № 4391 від 20 червня 2021 року, №4395 від 21 червня 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД», копіями квитанцій від 20 червня 2021 року на суму 48 622,00 грн та 21 червня 2019 року на суму 40 000,00 грн, актом виконаних робіт № ТД-010139 від 21 червня 2019 року (а. с. 9-13).

На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_2 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відомостями Моторного (транспортного) страхового бюро України (а. с. 17).

28 жовтня 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 76 074 ,37 грн, що підтверджується його листом № 3.1-05/35189 та банківською випискою від 04 листопада 2019 року (а. с. 14-15).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підпунктом «а» пункту 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіянн я транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика (МТСБУ) не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідачки, перевищує сплачене Моторним (транспортним) страховим бюро України грошове відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_2 яка скоїла дорожньо-транспортну пригоду, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між розміром завданих збитків, та сплаченим відшкодуванням.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 487/577/15-ц, провадження № 61-2225св18.

Посилання відповідачки на те, що у дорожньо-транспортній пригоді є не лише її вина, а й вина водія ОСОБА_3 , спростовуються висновком судової автотехнічної експертизи № 7/640СЕ-19 від 30 серпня 2019 року, проведеної у справі про адміністративне правопорушення, яким чітко встановлено, що саме дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України та знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Натомість, водій ОСОБА_3 не створював аварійної ситуації та не міг запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Врахувавши, що провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито з нереабілітуючих підстав, а також обставини, встановлені під час розгляду справи, висновок експертизи, суд першої інстанції правильно вважав доведеною вину ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що не наведено підстав виплати Моторним (транспортним) страховим бюро України позивачці суми саме у розмірі 76 074,37 грн, а саме, даних огляду транспортного засобу з переліком пошкоджень, висновку щодо визначення вартості ремонту, складеного суб`єктом оціночної діяльності, страхового акту, на підставі якого прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування, не встановлено коефіцієнт зношення автомобіля; не доведено, чи існувала необхідність у виконаних роботах, заміні складових, чи пошкоджені вони саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 16 травня 2019 року, судова колегія також відхиляє, оскільки позивачкою надані докази вартості ремонту належного їй пошкодженого автомобілю зі станції технічного обслуговування, які є належним підтвердженням понесених витрат. Дії Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо сплати регламентної виплати не оскаржувались.

Оскільки позивачка просила стягнути з відповідачки витрати на ремонт, в ході якого придбані нові складові автомобіля, відповідачка як особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості. Проведені ремонтні роботи та придбані складові відповідають переліку пошкоджень автомобіля позивачки, наведеному у схемі місця дорожньо-транспортної пригоди. Доказів того, що при проведенні ремонту були здійснені роботи щодо усунення пошкоджень, не пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, не надано.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 , не спростовано.

При цьому, страхове відшкодування може бути оспорено особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі, й частково відшкодувала шкоду згідно вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20).

Отже, у разі незгоди відповідачки з розміром страхової виплати, якщо вона вважає його заниженим, вона не позбавлена можливості його оспорити.

Вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням її автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідачки, перевищує виплачений розмір регламентної виплати на 12 547,63 грн, отже, з ОСОБА_2 як винної особи на користь позивачки підлягає стягненню ця сума як різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманою регламентною виплатою.

З урахуванням того, що позивачці заподіяна моральна шкода, що полягала, зокрема, у необхідності ремонту автомобіля, зміні способу життя, позбавленні можливості керувати пошкодженим автомобілем, моральних переживаннях, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, керуючись вимогами розумності та справедливості. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду також не спростовують.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 , тому підстав для перегляду і скасування рішення суду в цій частині не вбачається.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.