ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 703/1402/21
Провадження № 22-ц/821/258/22
категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Василенко Л.І.

секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Петренко Олександр Володимирович

третя особа: Смілянський районний відділ державної реєстрації актів Цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Смілянський районний відділ державної реєстрації актів Цивільного стану центрального міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, внесення відомостей до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення донькою трьох років та на утримання доньки ОСОБА_3 та визнати відповідача батьком її дитини.

В позовній заяві, позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з відповідачем мала близькі стосунки з жовтня 2019 року по грудень 2019 року. Від даних стосунків вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_3 . Відповідач відмовився подати в орган реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини був проведений зі слів матері.

Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, тому вона змушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів як на своє утримання так і на утримання доньки.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на своє утримання до досягнення донькою трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) та аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття доньки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Смілянський районний відділ державної реєстрації актів Цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання батьківства, внесення відомостей до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язано Смілянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 157 складеного 5 серпня 2020 року Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) про народження ОСОБА_4 у графі відомості про батька зазначити: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , громадянин України, прізвище дитини залишити « ОСОБА_5 », по батькові « ОСОБА_6 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , а проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , а проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/7 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 квітня 2021 року та до досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , а проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правову допомогу в сумі 4200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , а проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1816 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 визнає батьківство повністю та вважає ОСОБА_4 своєю донькою. Відповідач ОСОБА_2 позов у цій частині визнав, про що зазначив у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 18 червня 2021 року.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем батьківства, суд вважає доведеним наявність родинного зв`язку між відповідачем та дитиною - ОСОБА_3 , а тому позов в цій частині підлягає до задоволення, оскільки він пред`явлений в інтересах дитини.

Суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на своє утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) та не надано відповідних доказів на можливість їх сплати відповідачем.

Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини ОСОБА_3 та позивачки, суд вважає, що виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину поріву, обставин, які б дозволяли суду зробити висновок про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на утримання позивачки судом не встановлено, відповідно позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття та 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання позивачки, починаючи з 30 квітня 2021 року та до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років.

На підтвердження суми понесених витрат на правову допомогу, позивач надала до суду квитанцію про оплату професійної правничої допомоги від 1 жовтня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Геріху М.А. 4200 грн., а також розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 1 жовтня 2021 року.

Таким чином, суд вважає доведеним факт понесення позивачкою ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 4200 грн., а тому такі витрати також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням 1 інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення в частині визначення розміру частки, що підлягає стягненню із нього на користь позивачки в рахунок сплати аліментів та стягнення судових витрат, просить змінити в даній частині судове рішення на стягнення аліментів на утримання дитини з ј на 1/6 частини його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на стягнення на утримання ОСОБА_1 з 1/7 на 1/10 частину його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку, а також у задоволенні вимог про стягнення з нього витрат на професійну допомогу адвоката в сумі 4200,00грн відмовити. В решті рішення 1 інстанції залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд 1 інстанції не звернув увагу на те, що його син ОСОБА_7 проживає разом з ним, в нього відсутні на праві власності, володіння/користування як потенційного платника аліментів майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна. Дані обставини підтверджуються роздруківкою із електронного кабінету водія та довідкою із Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від17.06.2021, з яких вбачається відсутність у нього відповідного майна.

Таким чином, стверджує, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, якими підтверджуються обставини, що підлягали врахуванню при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої доньки та передбачені ч.1 ст. 182 СК України.

Вказує, що він не є найманим працівником, а відповідно має мінливий дохід, то розмір аліментів має визначатись з огляду на середню заробітну плату працівника в м. Сміла Черкаської області, де він зареєстрований (ч.2 ст. 195 СК України). Станом на сьогодні, середня заробітна плата по Черкаському районі, до якого входить м. Сміла складає 12318грн. (відомості містяться на офіційному сайті ГУ статистики у Черкаській області, а також у довідці вказаного Управління від 04.10.2021, що ним додається до скарги). Отже, ј частина від середньої заробітної плати на сьогодні складає 3079,50грн. (12318Х25%), що не тільки покриває 50% його частки на утримання доньки, а навіть на 50% перевищує її. А якщо додати до неї ще і аналогічну половину витрат, які має нести позивач як матір дитини, то у місяць донька ОСОБА_3 буде забезпечена на 300% прожиткового мінімуму, визначеного державною Україною (6159грн/2013х100).В зв`язку з цим вважає непропорційним і таким, що не відповідає приписам ст. 182 СК України, визначений міськрайонним судом розмір аліментів, який стягнуто із нього на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 . Крім того, вказує, що судом 1 інстанції не надано належної правової оцінки щодо можливості сплати ним аліментів на утримання позивача в розмірі навіть 1/7 частини всіх видів його заробітку. Адже, він не є найманим працівником, а тому має сплачувати аліменти з розрахунку середньої заробітної плати (ст. 195 СК України). Зазначений ним у відзиві на позовну заяву розмір аліментів на утримання позивача 1/10 частини всіх видів його заробітку у повній мірі забезпечить понад половину розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (12318/10=1231,80грн.) і не становитиме надмірно тягаря для нього задля утримання непрацюючої дружини ОСОБА_8 , сина ОСОБА_7 , доньки ОСОБА_3 , а також і лишить йому кошти задля власного проживання.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення суду 1 інстанції залишити без змін. Вказує, що твердження ОСОБА_2 , викладеним в його апеляційній скарзі, судом 1 інстанції вже було надано правову оцінку. При винесенні рішення, суд 1 інстанції вже врахував стан здоровя відповідача, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань, які б не дозволяли йому працювати та його дружині. Також, апелянт вказує на те, що має кредит, однак вона також має споживчі кредити та заборгованості перед знайомими, оскільки соціальної допомоги в розмірі 870 грн. не вистачає для нормального розвитку дитини, для забезпечення доньки медичними препаратами, оплати проходження медичних консультацій, придбання засобів гігієни, одягу та дитячого харчування.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

23 жовтня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Смілянський районний відділ державної реєстрації актів Цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, внесення відомостей до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Бородійчук В.Г., Василенко Л.І.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з жовтня 2019 року по грудень 2019 року мали близькі стосунки, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_3 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05 серпня 2020 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 . Батьками дитини вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Державна реєстрація народження ОСОБА_4 здійснена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.7).

При цьому відповідач ОСОБА_2 визнає батьківство повністю та вважає ОСОБА_4 своєю донькою.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем батьківства, суд вважає доведеним наявність родинного зв`язку між відповідачем та дитиною - ОСОБА_3 , а тому позов в цій частині підлягає до задоволення, оскільки він пред`явлений в інтересах дитини.

З огляду на визнання батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_4 слід внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), суд приходить до висновку що в цій частині позов також підлягає до задоволення, а щодо вимоги про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дитина, донька ОСОБА_3 , що визнається сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).

З копії довідки виданої ОСББ «Альянс» № 4 від 25 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_4 (а.с.6).

Позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування позовної вимоги про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення донькою трирічного віку в сумі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) з відповідача ОСОБА_2 зазначила те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та немає можливості працювати і отримувати дохід. Так як відповідач є працездатним та здатним надавати матеріальну допомогу, вважає, що він може сплачувати аліменти на її утримання у вказаному нею розмірі. Окрім того вказала, що виплати від держави не покривають витрат, які необхідні для нормального забезпечення життя доньки, а відповідач добровільно допомоги на утримання як її так і доньки ОСОБА_3 не надає. Зазначила, що наявність у відповідача на утриманні ще однією дитини, не доводить того факту, що він не має можливості сплачувати аліменти у вказаних нею розмірах. Також зазначила, що оренда квартири у місті Києві не є необхідністю, так як і отримання відповідачем кредитів, що не може бути підставами для зменшення розміру аліментів, як про те вказує відповідач у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання позивачки визнав частково у розмірі 1/10 частини, а на утримання доньки у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Як підставу для заперечення проти розміру аліментів відповідач зазначив те, що позивачка не надала до суду жодних доказів того, що він має фінансову можливість їх сплачувати. Окрім того вказував, що він має на утриманні сина ОСОБА_7 , 2013 року народження та дружину ОСОБА_8 , яка не працює та не отримує доходу, відповідно він єдиний хто утримує сім`ю. Він з родиною проживає в місті Києві та сплачує за оренду квартири 9000 грн., комунальні платежі, купівлю продуктів харчування, засобів гігієни та несе тягар витрат, які необхідні сину на медичні послуги. А також зазначив, що має кредит, який сплачує щомісячно в сумі по 2702 грн. 25 коп. щомісячно, а тому не може сплачувати аліменти як на утримання позивачки так і на утримання доньки у вказаних ОСОБА_1 розмірах.

З довідки, виданої ОСББ «Альянс» № 4 від 25 січня 2021 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1 проживає разом із донькою ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно проживаючи разом з дитиною, позивачка ОСОБА_1 має право на отримання аліментів від відповідача ОСОБА_2 , який є її батьком.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував того факту, що його спільна з позивачкою ОСОБА_1 донька ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю окремо від батька, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання як позивачки так і доньки не надає, що є підставою звернення позивачки до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів як на своє утримання так і на утримання неповнолітньої дитини.

Суд, оглянув в судовому засіданні, надані відповідачем докази на підтвердження необхідності стягнення з нього аліментів на утримання доньки саме в розмірі 1/6 частини, а на позивачку в розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу), відповідно до яких вбачаються наступні факти.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 08 жовтня 2011 року, дійсно вбачається, що відповідач ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з ОСОБА_10 (а.с.25).

Від даного шлюбу у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 04 липня 2013 року (а.с.26).

На підтвердження свого проживання разом із сім`єю в місті Києві відповідач надав до суду акт, затверджений директором ТОВ «ЕК «Комфорт - Майстер» від 15 червня 2021 року (а.с.27). З даного акту вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 по АДРЕСА_4 .

Даний факт підтверджується і договором оренди житла від 10 листопада 2010 року (а.с.28). Відповідно до договору ОСОБА_12 сплачує оренду плату за квартиру в сумі 9000 грн. щомісячно.

Відповідно до копій актів від 22 березня 2021 року, 19 квітня 2021 року, 17 травня 2021 року, ОСОБА_2 передавав кошти за оренду квартири (а.с.31,32,33).

На підтвердження того факту, що дружина не працює, а тому він є єдиним хто утримує сім`ю, відповідач надав до суду копію трудової книжки серії НОМЕР_6 від 30 жовтня 2009 року ОСОБА_10 , відповідно до якої остання звільнена з роботи 31 липня 2018 року (а.с.35-36).

На підтвердження понесених витрат на медичні послуги, яких потребує син ОСОБА_7 , відповідач надав рахунок виконання робіт № 1 від 15 червня 2021 року, відповідно до якого стоматологічні послуги будуть коштувати 14200 грн. (а.с. 37). Однак жодних доказів понесення таких витрат, суду відповідачем не надано.

Відповідачем також надано виписку по кредитному рахунку (а.с.39,40-42, 43-46,47-49,50-52).

Окрім того відповідач надав до суду копію консультативного висновку ТОВ «Клініка «Мед-Бюті» від 24 червня 2021 року та план лікування, відповідно до яких ОСОБА_2 має захворювання внутрішніх органів та сума лікування складе 36200 грн. (а.с.59,60). Доказів понесення витрат на таке лікування відповідачем суду не надано.

Відповідач заперечував проти розміру аліментів, які просить стягнути позивачка, оскільки це складатиме половину доходів відповідача та він буде нести практично повністю тягар утримання доньки ОСОБА_3 та позивачки. Оскільки утримання дітей має відбуватись порівно як батьком так і матір`ю, вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини на дитину та 1/10 на позивачку відповідатимуть принципу рівності та будуть достатніми для нормального проживання та розвитку доньки та її матері.

При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач має задовільний стан здоров`я, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань, які б не дозволяли йому працювати. Суд врахував і наявність на утриманні відповідача дружини та дитини.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ст. 150 Сімейного Кодексу України вказує на те, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексуУкраїни способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли.

У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ч. 1 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як встановлено судом 1 інстанції та вбачається з матеріалів справи, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з жовтня 2019 року по грудень 2019 року мали близькі стосунки, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_3 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05 серпня 2020 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 . Батьками дитини вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Державна реєстрація народження ОСОБА_4 здійснена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.7).

При цьому відповідач ОСОБА_2 визнає батьківство повністю та вважає ОСОБА_4 своєю донькою.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем батьківства, суд вважає доведеним наявність родинного зв`язку між відповідачем та дитиною - ОСОБА_3 , а тому позов в цій частині підлягає до задоволення, оскільки він пред`явлений в інтересах дитини.

З огляду на визнання батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_4 слід внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), суд приходить до висновку що в цій частині позов також підлягає до задоволення, а щодо вимоги про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дитина, донька ОСОБА_3 , що визнається сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).

З копії довідки виданої ОСББ «Альянс» № 4 від 25 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_4 (а.с.6).

Позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування позовної вимоги про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення донькою трирічного віку в сумі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) з відповідача ОСОБА_2 зазначила те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та немає можливості працювати і отримувати дохід. Так як відповідач є працездатним та здатним надавати матеріальну допомогу, вважає, що він може сплачувати аліменти на її утримання у вказаному нею розмірі. Окрім того вказала, що виплати від держави не покривають витрат, які необхідні для нормального забезпечення життя доньки, а відповідач добровільно допомоги на утримання як її так і доньки ОСОБА_3 не надає. Зазначила, що наявність у відповідача на утриманні ще однією дитини, не доводить того факту, що він не має можливості сплачувати аліменти у вказаних нею розмірах. Також зазначила, що оренда квартири у місті Києві не є необхідністю, так як і отримання відповідачем кредитів, що не може бути підставами для зменшення розміру аліментів, як про те вказує відповідач у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання позивачки визнав частково у розмірі 1/10 частини, а на утримання доньки у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Як підставу для заперечення проти розміру аліментів відповідач зазначив те, що позивачка не надала до суду жодних доказів того, що він має фінансову можливість їх сплачувати. Окрім того вказував, що він має на утриманні сина ОСОБА_7 , 2013 року народження та дружину ОСОБА_8 , яка не працює та не отримує доходу, відповідно він єдиний хто утримує сім`ю. Він з родиною проживає в місті Києві та сплачує за оренду квартири 9000 грн., комунальні платежі, купівлю продуктів харчування, засобів гігієни та несе тягар витрат, які необхідні сину на медичні послуги. А також зазначив, що має кредит, який сплачує щомісячно в сумі по 2702 грн. 25 коп. щомісячно, а тому не може сплачувати аліменти як на утримання позивачки так і на утримання доньки у вказаних ОСОБА_1 розмірах.

З довідки, виданої ОСББ «Альянс» № 4 від 25 січня 2021 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1 проживає разом із донькою ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно проживаючи разом з дитиною, позивачка ОСОБА_1 має право на отримання аліментів від відповідача ОСОБА_2 , який є її батьком.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував того факту, що його спільна з позивачкою ОСОБА_1 донька ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю окремо від батька, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання як позивачки так і доньки не надає, що є підставою звернення позивачки до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів як на своє утримання так і на утримання неповнолітньої дитини.

Суд, оглянув в судовому засіданні, надані відповідачем докази на підтвердження необхідності стягнення з нього аліментів на утримання доньки саме в розмірі 1/6 частини, а на позивачку в розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу), відповідно до яких вбачаються наступні факти.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 08 жовтня 2011 року, дійсно вбачається, що відповідач ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з ОСОБА_10 (а.с.25).

Від даного шлюбу у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 04 липня 2013 року (а.с.26).

На підтвердження свого проживання разом із сім`єю в місті Києві відповідач надав до суду акт, затверджений директором ТОВ «ЕК «Комфорт - Майстер» від 15 червня 2021 року (а.с.27). З даного акту вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 по АДРЕСА_4 .

Даний факт підтверджується і договором оренди житла від 10 листопада 2010 року (а.с.28). Відповідно до договору ОСОБА_12 сплачує оренду плату за квартиру в сумі 9000 грн. щомісячно.

Відповідно до копій актів від 22 березня 2021 року, 19 квітня 2021 року, 17 травня 2021 року, ОСОБА_2 передавав кошти за оренду квартири (а.с.31,32,33).

На підтвердження того факту, що дружина не працює, а тому він є єдиним хто утримує сім`ю, відповідач надав до суду копію трудової книжки серії НОМЕР_6 від 30 жовтня 2009 року ОСОБА_10 , відповідно до якої остання звільнена з роботи 31 липня 2018 року (а.с.35-36).

На підтвердження понесених витрат на медичні послуги, яких потребує син ОСОБА_7 , відповідач надав рахунок виконання робіт № 1 від 15 червня 2021 року, відповідно до якого стоматологічні послуги будуть коштувати 14200 грн. (а.с. 37). Однак жодних доказів понесення таких витрат, суду відповідачем не надано.

Відповідачем також надано виписку по кредитному рахунку (а.с.39,40-42, 43-46,47-49,50-52).

Окрім того відповідач надав до суду копію консультативного висновку ТОВ «Клініка «Мед-Бюті» від 24 червня 2021 року та план лікування, відповідно до яких ОСОБА_2 має захворювання внутрішніх органів та сума лікування складе 36200 грн. (а.с.59,60). Доказів понесення витрат на таке лікування відповідачем суду не надано.

Відповідач заперечував проти розміру аліментів, які просить стягнути позивачка, оскільки це складатиме половину доходів відповідача та він буде нести практично повністю тягар утримання доньки ОСОБА_3 та позивачки. Оскільки утримання дітей має відбуватись порівно як батьком так і матір`ю, вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини на дитину та 1/10 на позивачку відповідатимуть принципу рівності та будуть достатніми для нормального проживання та розвитку доньки та її матері.

При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач має задовільний стан здоров`я, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань, які б не дозволяли йому працювати. Суд врахував і наявність на утриманні відповідача дружини та дитини.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що наявність у відповідача ще однієї дитини, сина ОСОБА_7 , не є безумовною підставою для стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, про те, що він не може сплачувати аліменти у вказаних позивачкою розмірах, так як проживає на орендованій квартирі, сплачує комунальні платежі, купує продукти харчування, засоби гігієни, сплачує медичні послуги сину, а також щомісяця повертає кошти, які він отримав у кредит. У свою чергу отримання будь-якого блага, у тому числі кредитних коштів, становить дохід особи, а не свідчить про погіршення матеріального становища.

Суд вважає, що сплата орендної плати, комунальних платежів, купівля продуктів харчування, засобів гігієни та той факт, що дружина відповідача не працює, хоча їх син 2013 року народження, не є підставами для визначення частки аліментів на утримання дитини, як про те зазначає відповідач.

Однак, суд приходить до висновку, що враховуючи всі вище вказані обставини та необхідність сплати аліментів на доньку, відповідач не має змоги сплачувати аліменти на утримання позивачки ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги в цій частині частково у розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку доходу відповідача, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення донькою трьох років.

Суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на своє утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) та не надано відповідних доказів на можливість їх сплати відповідачем.

Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини ОСОБА_3 та позивачки, суд вважає, що виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину порівну, обставин, які б дозволяли суду зробити висновок про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на утримання позивачки судом не встановлено, відповідно позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття та 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання позивачки, починаючи з 30 квітня 2021 року та до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років.

Окрім того, позивачка просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 4200 грн.

На підтвердження суми понесених витрат на правову допомогу, позивач надала до суду квитанцію про оплату професійної правничої допомоги від 1 жовтня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Геріху М.А. 4200 грн., а також розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 1 жовтня 2021 року.

Таким чином, суд вважає доведеним факт понесення позивачкою ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 4200 грн., а тому такі витрати також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апелянта щодо необґрунтованого стягнення з нього витрат на правничу допомогу адвоката, так як з матеріалів справи вбачається, що позивач з адвокатом не погодили вартість та порядок обчислення гонорару адвоката, так як з договору про надання правничу допомогу не вбачається домовленості між сторонами про розмір та вид розрахунку гонорару, у розрахунку суми гонорару відсутній підпис позивача, яким би підтверджувався факт погодження гонорару, є помилковими. Оскільки, як вбачається з розділу 4 Договору про надання професійної правничої допомоги від 29.04.2021, оплата послуг адвоката по договору включає в себе: забезпечення необхідних витрат по справі, гонорар (винагорода) за всю роботу, відповідно до розрахунку. На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в суді 1 інстанції до поданої 01.10.2021 заяви ОСОБА_1 було долучено оригінал квитанції від 01.10.2021 на оплату професійної правничої допомоги за підписом адвоката, згідно якої на виконання умов договору про надання правничої допомоги позивачем було сплачено 4200,00грн. та розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу. Колегія суддів вважає, що позивачем було надано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 4200грн, тому вказані витрати за надану професійну правничу допомогу обґрунтовано стягненні судом 1 інстанції з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Смілянський районний відділ державної реєстрації актів Цивільного стану центрального міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, внесення відомостей до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий В.О. Єльцов

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко