РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Мукачево Справа №303/4287/21

2/303/1333/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2

до відповідачів: (1) ОСОБА_3 ;

(2) ОСОБА_4

треті особи: (1) ОСОБА_5 ;

(2) ОСОБА_6

про визнання права на частку в праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 , з урахуванням заяви від 24.07.2021, звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею права на 89/200 частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0267, загальною площею 0,0636 га на АДРЕСА_1 (надалі - Земельна ділянка).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності їй (квартира АДРЕСА_2 ), а також відповідачу (1) (квартира АДРЕСА_3 ) та відповідачу (2) (квартира АДРЕСА_4 ). Вказаний житловий будинок розташований на Земельній ділянці. Земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Разом з тим, у зв`язку з укладенням договору дарування часток будинку вважає, що до неї перейшло і право на частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та необхідна для обслуговування вказаного об`єкта нерухомості.

Відповідач (2) відзив на позовну заяву не подала.

Треті особи пояснень щодо суті спору не надали.

Поданий відповідачем (1) 31 серпня 2021 року відзив на позовну заяву, суд з урахуванням приписів частини восьмої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, до уваги не приймає, оскільки такий подано з порушення строків, встановлених ухвалою від 14 липня 2021 року.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин з метою встановлення фактичного розміру належної позивачу Земельної ділянки та застосування у зв`язку з цим правових механізмів захисту та відновлення порушеного права у контексті із вимогами за предметом позову.

2. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин пов`язаних і Земельною ділянкою суд наводить наступні обставини справи.

З даних витягу про державну реєстрацію прав від 14.10.2010 №31332884, витягу про державну реєстрацію прав від 24.11.2010 №28122985 вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 .

Згідно з даними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №057227 від 27 жовтня 2005 року, виданого на підставі рішення 43-ої сесії 4-го скликання Мукачівської міської ради від 24 травня 2005 року, співвласниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :01:001:0267 є: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Дана поданого позивачем рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 3.06.2021 вбачається, що домоволодіння в АДРЕСА_7 складається з двох квартир та одного нежилого приміщення. Квартира АДРЕСА_4 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу квартири від 25.07.2006; Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 30.10.2001, Договору від 04.10.2010 та Договору дарування часток квартири від 03.11.2010; Нежиле приміщення №4 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.08.2005 (дані інформаційної довідки Комунального підприємства «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 17.01.2019 №64);

Розмір ідеальних часток співвласників будинку на АДРЕСА_6 становить:

- загальна площа по будинковолодіння (без врахування площ підвальних приміщень та сходових кліток) - 163,00 кв.м.;

- кв. АДРЕСА_4 - загальна площа 54,00 кв.м., ідеальна частка 66/200;

- кв. АДРЕСА_2 - загальна площа 72,30 кв.м., ідеальна частка 89/200;

- кв. №4 - загальна площа 36,70 кв.м., ідеальна частка 45/200 (дані довідки Комунального підприємства «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 27.02.2019 №331).

2.1. Приймаючи вищевказані фактичні обставини справи суд виходить також із того, що згідно з положеннями частини другої ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до положень Земельного кодексу України (частина перша статті 86) земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність)

Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (статті 89 Земельного кодексу України).

Статтею 357 Цивільного кодексу України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно з положеннями статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною п`ятою статті 89 Земельного кодексу України передбачено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Тобто, законодавством передбачено право власників на визначення часток у спільному майні.

Земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , і відповідно можливим є визначення часток у праві власності на земельну ділянку пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок (квартиру).

Разом з тим, станом на час ухвалення даного рішення будинок АДРЕСА_6 (до складу якого входять квартира АДРЕСА_8 , нежиле приміщення №4) належить: ОСОБА_15 (квартира АДРЕСА_4 ), ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (нежиле приміщення №4).

Так, на підставі договору дарування часток квартири від 3 листопада 2010 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 подарували ОСОБА_1 5/6 часток квартири за адресою: АДРЕСА_9 .

Таким чином, власником квартири АДРЕСА_2 , що розташована на частині спірної Земельної ділянки з 3 листопада 2010 року є ОСОБА_1 .

Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою ст. 318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За частинами першої і другою статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 318 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 належало право власності на спірну частину Земельної ділянки на час укладання договору дарування квартири від 3 листопада 2010 року, за яким квартира АДРЕСА_2 , розташована на вказаній земельній ділянці, перейшла у власність до іншої особи - позивача.

При цьому, між сторонами окрема цивільно-правової угоди щодо частини Земельної ділянки не укладалася.

Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду станом на дату ухвалення рішення визначаються статтею 377 Цивільного кодексу України та статтею 120 Земельного кодексу України.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 377 Цивільного кодексу України в редакції чинній на момент укладання договору купівлі-продажу квартири (станом на 03.11.2010) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на

умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В свою чергу, статтею 120 Земельного кодексу України в редакції на момент укладання договору дарування 03.11.2010 було передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість.

Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з положеннями статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20).

Таким чином, перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею.

Отже, перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

З наведеного випливає, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як співвласники будинку АДРЕСА_7 , який розташований на Земельній ділянці, яка належала їм на праві спільної сумісної власності подарували 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , а тому у силу принципу слідування землі за будівлею, положень статті 377 Цивільного кодексу країни, статей 120, 125 Земельного кодексу країни, у редакції яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу квартири, до ОСОБА_1 перейшло також і право на частину Земельної ділянки, на якій розташована Квартира АДРЕСА_2 пропорційно до її частки у праві власності на житловий будинок.

4. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 41, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задоволити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право на 89/200 частин земельної ділянки загальною площею 0,0636 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:0267.

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 454,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3.1. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 454,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_10 ).

Відповідачі: (1) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

(2) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Треті особи: (1) ОСОБА_5 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

(2) ОСОБА_6 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя В.В. Кость