Справа № 442/3559/21 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/2531/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м.Львів

Справа № 442/3559/21
Провадження № 22ц/811/2531/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м.Дрогобичі 14 червня2021 року у складі судді Курус Р.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
12 травня 2021 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог поcилається на те, що він з 30 липня 1993 року по 20 червня 2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Стверджує, що станом на 20 червня 2019 року його загальна вислуга років у Збройних Силах становить 27 років 3 місяці і 18 днів, з яких календарна вислуга становить 25 років 10 місяців і 20 днів, а пільгова - 1 рік 4 місяці 28 днів. Вказує, що у зв`язку із відсутністю в сім`ї жилого приміщення по місцю проходження служби, він (позивач) з 15 липня 1999 року по 19 серпня 2019 року перебував на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_1 , як такий, що потребує поліпшення житлових умов. У списку осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень перебував з 9 грудня 2015 року. Зазначає, що 10 травня 2019 року наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (особовому складу) №161, його ( ОСОБА_3 ) звільнено у запас відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26-у зв`язку із закінченням строку контракту. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 122 від 20 червня 2019 року його виключено із списків особового складу цієї військової частини та всіх видів забезпечення. Вказує, що під час проходження військової служби та на момент звільнення він постійним житлом не забезпечувався. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 193 від 19 серпня 2019 року його ( ОСОБА_3 ) знято з обліку, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, у зв`язку з тим, що він звільнений з військової служби у Збройних Силах України у запас та виключений із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Таке рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 аргументоване тим, що він (позивач) не відноситься до категорії тих, хто має право на залишення на квартирному обліку у разі звільнення. Вважає, що дії Військової частини НОМЕР_1 про зняття його із обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, і виключення його із списків черговості частини є протиправними, такими що порушують його житлові права та не відповідають нормам житлового законодавства. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2021 рокупозов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 19 серпня 2019 року, оформлене протоколом № 193, в частині зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання капітана запасу ОСОБА_3 . Визнано незаконним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 19 серпня 2019 року № 457 в частині зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання капітана запасу ОСОБА_3 . Зобов`язано житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 поновити позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання при Військовій частині НОМЕР_1 . Вирішено питання судових витрат. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує Військова частина НОМЕР_1 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. Вказує, що позивач звільнений із військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, що позбавляє його права залишатися на обліку осіб Військової частини НОМЕР_1 , які потребують поліпшення житлових умов, оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів. Окрім того, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2019 року №122 ОСОБА_3 з 30 липня 1993 року по 20 червня 2019 року проходив військову службу у лавах Збройних Сил України.

Станом на 20 червня 2019 року загальна вислуга років позивача у Збройних силах становить 27 років 3 місяці і 18 днів, з яких: календарна вислуга - 25 років 10 місяців і 20 днів, а пільгова - 1 рік 4 місяці 28 днів.

По місцю проходження позивачем військової служби його рожина житлом не забезпечена. З 15 липня 1999 року по 19 серпня 2019 року позивач перебував на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_1 , як такий, що потребує поліпшення житлових умов. У списку осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень він перебував з 9 грудня 2015 року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 193 від 19 серпня 2019 року, ОСОБА_3 знято з обліку, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, у зв`язку із тим, що він звільнений з військової служби у запас та виключений із списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 .

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 40 ЖК Української РСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до п.п. 3 та 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081 із наступними змінами та доповненнями, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членами їх сімей надається житло для постійного проживання.

Військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 21 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року, військовослужбовці знімаються з квартирного обліку у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Дія цієї статті безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і гарантується принцип верховенства права.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Цей принцип забезпечує пріоритетність прав і свобод людини та громадянина, справедливість і гуманність при постановлені судових рішень.

Судом встановленого, що ОСОБА_3 , як військовослужбовець має вислугу: більше 25 календарних років та майже півтора роки пільгової, з 15 липня 2009 року перебував на квартирному обліку для отримання житла, не реалізував своє житлове право, передбачене ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не зі своєї вини, звільнений в запас відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26-у зв`язку із закінченням строку контракту.

З витягу з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 193 від 19 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 знято з обліку, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, у зв`язку з тим, що він звільнений з військової служби у Збройних Силах України у запас та виключений із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , суперечить нормам закону та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що зазначений спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства з урахуванням наступного.
Відповідач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19, де Велика Палата для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступила від висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу, житлової комісії військової частини про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг), оскільки ці висновки стосуються інших правовідносин.
Предметом спору у справі № 712/5476/19 і №806/104/16 було оскарження до суду відмови у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення особі з інвалідністю.

У даній справі позивач оскаржує дії військової частини щодо зняття його з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов та поновлення його на такому обліку.

З аналізу практики Верховного Суду у цій категорії справ вбачається, що після 29 вересня 2020 року Верховний Суд розглянув по суті за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства аналогічні справи (постанова від 20 січня 2021 року у справі № 460/6031/18, постанова від 4 лютого 2021 року у справі № 683/350/19, постанова від 15 лютого 2021 року у справі № 676/6046/19, постанова від 24 лютого 2021 року у справі № 460/6032/18, постанова від 5 березня 2021 року у справі № 750/2632/20).
Практика адміністративних судів свідчить про те, що вони відмовляли позивачам у відкритті провадження в адміністративних справах за аналогічними позовами з посиланням на те, що такі спори підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на ефективне звернення до суду та розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 24 січня 2022 року.
Головуючий______________________Т.І.Приколота

Судді:___________Ю.Р.Мікуш _____________Р.В.Савуляк