Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3677/21

номер провадження 2/695/435/22

13 січня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л. В.

за участю секретаря судового засідання - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном -

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що є власником квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані, але не проживають відповідачі по справі, які є онуками власника житла і були зареєстровані за місцем проживання своєї матері, які є дочками позивача. Надалі відповідачі змінили своє місце проживання та з 2019 року за місцем реєстрації не прожтвають та з реєстрації не знімаються. Те, що відповідачі зареєстровані у будинку позивача, хоча ним не користуються, і це створює позивачеві незручності та заважає повноцінно користуватися вказаним житлом, порушує право позивача володіти, користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2021.

Вказаною ухвалою відповідачам був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідачі відзиву на позов, заяв із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направили, проте надали суду заяви про повне визнання позовних вимог.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, та враховуючи повне визнання позовних вимог відповідачами, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.03.2001, зареєстрованим в реєстрі за № 3320.

Відповідно до довідки Голови квартального комітету м. Золотоноші № 11 від 02.12.2021 за вих. № 67-21 у квартирі, що належить ОСОБА_1 за АДРЕСА_3 , зареєстровані, але фактично не проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2018 року, і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2019 року.

Згідно з інформацією Відділу «Центру надання адміністративних послуг виконкому Золотоніської міської ради в довідках від 13.12.2021 року за вих. № 1267 та вих. № 1268 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Статтею 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Водночас згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ втручання держави у право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що виселення особи з житла без надання іншого жилого приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Судом встановлено, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , є позивач у справі.

У вказаному будинку станом на час вирішення справи судом, окрім позивача також зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не проживає в квартирі з 2018 року, і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не проживає в квартирі з 2019 року по даний час, що обмежує право позивача на свою власність та вільне розпорядження нею, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 908.00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, понесені позивачем витрати на вказану суму належить компенсувати за рахунок відповідачів.

Керуючись ст.,ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном - задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування і розпорядження належною їй на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання припиненим права користування квартирою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , солідарно на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 908.00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : Середа Л.В.