Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., за участю секретаря судового засідання Глазістової К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.06.2004 року на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області до квартири АДРЕСА_1 було вселено матір позивач ОСОБА_2 та на той час її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1 . Рішенням колегії Іллічівської районної адміністрації №51 від 27.02.2008 року були розділені особисті рахунки вказаної квартири: одну кімнату житловою площею 9,5 кв м виділено в користування ОСОБА_5 , другу кімнату житловою площею 19,1 кв м виділено в користування матері ОСОБА_2 та позивачу. До 2012 року позивач мешкав разом з матір`ю в житловій кімнаті площею 19,1 кв м, коли йому виповнилося 16 років, позивач перейшов жити до кімнату батька площею 9,5 кв м, проти чого останній не заперечував. Коли позивач набув повноліття, то разом з батьком стали вести спільне господарство та мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_5 помер. Після смерті батька позивач залишився мешкати в кімнаті площею 9,5 кв м. Оскільки позивач постійно мешкав в кімнаті житловою площею 9,5 кв м з 2012 року по теперішній час, як член сім`ї наймача та продовжує в ній проживати, здійснює поточний ремонт, просив визнати за ним право користування житловою кімнатою площею 9,5 кв м в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у разі надання доказів на підтвердження факту тривалого проживання позивачем у зазначеній квартирі, просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства на розсуд суду, з урахуванням наявних у справі матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя донецької області від 24 червня 2004 року вселено ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до кімнати площею 19,1 кв м, в квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням Колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради №51 від 27.02.2008 року дозволено житлово-комунальному підприємству по ремонту експлуатації житлового фонду Іллічівського району розділити особистий рахунок квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 28,15 кв м наймачем є ОСОБА_5 , склад родини 3 особи: одну кімнату житловою площею 9,5 кв м на ОСОБА_5 , склад родини 1 особа, другу кімнату житловою площею 19,1 кв м на колишню дружину ОСОБА_2 , склад родини 2 особи у зв`язку з розірванням шлюбу на веденням окремих господарств.

Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 02 січня 2019 року Кальміуський районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №2.

Згідно особового рахунку № НОМЕР_3 квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , до складу родини входить син ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Маріуполі Донецької області, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_4 .

Відповідно до акту про фактичне проживання №49, виданого КСН «Машинобудівельник», позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом досліджено надані позивачем платіжні документи, відповідно до яких матір позивача ОСОБА_2 здійснює утримання квартири АДРЕСА_1 .

Суду надані письмові пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , відповідно до яких позивач ОСОБА_1 постіно проживав в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадян мають право на отримання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із найманого жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української PCP.

Згідно із ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до постанови Верховного суду України № 6-60цс12 від 11.07.2012 року у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (чч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї які проживають з ним. не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Дослідивши надані документи, суд вважає доводи позивача та вимоги про визнання за ним права користування житловим приміщення, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки право наймача житла отримано на законних підставах. Крім того, судом встановлено, що позивач постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2004 року та добросовісно веде господарство і домоволодіння.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право користування житловим приміщенням, а саме житловою кімнатою площею 9,5 кв м в квартирі АДРЕСА_4 .

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. В. Литвиненко