Дата документу 12.01.2022 Справа № 333/2252/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2252/21 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/293/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих коштів

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року у цивільній справі № 333/163/19 було задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 597 грн. 77 коп. та судовий збір у розмірі 1090 грн. 55 коп.

Він самостійно сплатив борг за судовим рішенням, що підтверджуеться квитанціями № 16 від 26.06.2019 року на суму 10597 грн. 77 коп., та № 14 від 26.06.2019 року на суму 1090 грн. 55 коп.

04 березня 2020 року на адресу Комунарського ВДВС надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 333/163/19 від 14 лютого 2019 року і у порядку виконання з його доходів за виконавчим провадженням № 61459443 було стягнуто суму боргу та всі витрати, пов`язані з виконанням, а саме, заборгованість за кредитним договором у розмірі 10597 грн. 77 коп., судовий збір у розмірі 1090 грн. 55 коп., виконавчий збір у розмірі 556 грн. 22 коп., витрати виконавчого провадження у розмірі 254 грн. 48 коп.

07 грудня 2020 року грошові кошти у розмірі 4573 грн. були повернуті йому виконавчою службою.

Вважав, що відповідач безпідставно отримав від нього 5562 грн. 30 коп. і відмовляє у його проханні повернути кошти.

На підставі зазначеного просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 5562,30 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 5562 грн. 30 коп.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на існування кредитних правовідносин між сторонами, право нараховувати у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства відсотки та неустойку у зв`язку з наявністю невиконаного простроченого зобов`язання, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення банку до органу виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, рішення суду було фактично виконане боржником.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року, ухваленим у цивільній справі № 333/163/19, задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 597 грн. 77 коп. та судовий збір у розмірі 1090 грн. 55 коп. (а.с.6-8).

Відповідно до квитанцій № 16 від 26 червня 2019 року на суму 10597 грн. 77 коп., призначення платежу: ОСОБА_1 ;; заборг за КД від 16/11/2012 ріш. суду 333/163/19, та № 14 від 26 червня 2019 року на суму 1090 грн. 55 коп., назва платежу: судовий збір, ОСОБА_1 добровільно виконав судове рішення, сплативши вказані кошти на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.11).

Згідно з відповіддю Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28 грудня 2020 року №67786-2-16.3-34 04 березня 2020 року на адресу відділу надійшла заява від представника стягувача AT КБ «Приват Банк» від 24 лютого 2020 року № 83 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 333/163/19 від 14 лютого 2020 року, виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПриватБанк» суми боргу 10 597,77 грн.

10 березня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61459443.

27 травня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

07 серпня 2020 року, 07 вересня 2020 року, 07 жовтня 2020 року, 06 листопада 2020 року, 07 грудня 2020 року на рахунок відділу надходити грошові кошти в загальній сумі 10 946 грн.

Грошові кошти за 06 листопада 2020 року, 07 грудня 2020 року (2215 грн. та 2358 грн.) згідно розпорядження державного виконавця від 21 грудня 2020 року були повернуті на рахунок боржника ОСОБА_1 .

За виконавчим провадженням №61459443 при примусовому виконанні виконавчого документа, виконавчого листа № 333/163/19 від 14 лютого 2020 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПриватБанк» суми боргу 10 597,77 грн. було утримано та перераховано на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» суму боргу - 5 562,30 грн., утримано та перераховано виконавчого збору - 556,22 грн., утримано та перераховано суму витрат виконавчого провадження - 254,48 грн.

Банком факт отримання коштів не заперечувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 07.08.2019 року у справі № 500/2867/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності неповернення АТ КБ «ПриватБанк» коштів в сумі 5562,30 грн., які були ним отримані під час здійснення виконавчою службою виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 333/163/19 від 14 лютого 2020 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПриватБанк» суми боргу 10 597,77 грн., з огляду на надання доказів виконання ОСОБА_1 рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року у справі № 333/163/19 до звернення АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга доводів щодо не згоди з рішенням суду в частині стягнення судових витрат не містить.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на існування кредитних правовідносин між сторонами, право нараховувати у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства відсотки та неустойку у зв`язку з наявністю невиконаного простроченого зобов`язання, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки банком було отримано від позивача грошові кошти в розмірі 10597 грн. 77 коп. та 1090 грн. 55 коп. відповідно до квитанцій № 16 та № 14 від 26 червня 2019 року в рахунок виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року у справі №333/163/19, про що свідчить призначення платежів, та додатково 5562 грн. 30 коп. при примусовому виконанні виконавчого листа № 333/163/19 від 14 лютого 2020 року з погашення тієї ж заборгованості.

Таким чином, оскільки отримані банком від ОСОБА_1 кошти (як добровільно сплачені, так і стягнуті виконавчою службою) мають чітко визначене призначення - на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року у справі №333/163/19, у АТ КБ «ПриватБанк» відсутні правові підстави для зарахування вищезазначених коштів в рахунок погашення іншої, не стягнутої за вказаним рішенням суду заборгованості.

Питання щодо стягнення іншої існуючої, на думку банку, заборгованості може бути вирішено лише шляхом подання нового позову АТ КБ «ПриватБанк» про її стягнення, а не шляхом зарахування вказаних коштів в розмірі 5562 грн. 30 коп.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 12 січня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова