Дата документу 11.01.2022 Справа № 333/3349/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/3349/20Головуючий у 1-й інстанції Дмитрієва М.М. Повний текст рішення складено 04.02.2021 року
Пр. № 22-ц/807/17/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення збитків та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-7), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, а саме 106372,80 грн. на відшкодування втрат від інфляції та 3% річних; 63000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди на загальну суму 169372,80 грн., а також судовий збір у розмірі 1694,00 грн. та інші судові витрати при їх наявності згідно наданих платіжних документів.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 1998 року у цивільній справі № 2-2556/98 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування боргу у розмірі 2600,00 доларів США. 8918,00 грн. Рішення набуло законної сили 03 листопада 1998 року.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 08 вересня 1998 року позовна заява була забезпечена шляхом накладення арешту на 12/25 частин нерухомого майна, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач добровільно рішення суду не виконував, позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби. Однак, навіть примусово рішення не було виконане, так як ОСОБА_1 ховався від держаних виконавців (навіть в інших державах) та приховував своє майно та статки.

Невиконання ОСОБА_1 рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 1998 року у цивільній справі № 2-2556/98 спричинило ОСОБА_3 значні збитки: інфляційні втрати, яких він зазнав через несвоєчасну сплату грошей, а також 3% річних від стягнутої суми.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову у цій справі (а.с. 14-16), в якій останній просив накласти арешт на 12/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_1 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дмитрієву М.М. (а.с. 17).

Ухвалою судді суду першої інстанції від 15 липня 2020 року (а.с. 21) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 22-23) заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у цій справі залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року (головуючий суддя Кухар С.В., судді: Дашковська А.В. та Маловічко С.В.) апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2020 року про залишення заяви про забезпечення позову у цій справі без задоволення скасовано, ухвалено нове судове рішення. Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у цій справі задоволено. Накладено арешт на 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року (а.с. 68-71) позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) індекс інфляції та 3 % річних у розмірі 4995,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплату судового збору у розмірі 87,33 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача) відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 79-80) просив рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову позивача відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 82).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 83) вищезазначену цивільну справу повернуто до суду першої інстанції для усунення недоліків.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 86) внесено виправлення у рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року шляхом зазначення вірного прізвища відповідача як « ОСОБА_4 » замість помилково вказаного як « ОСОБА_5 ».

Вказана ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалась, сторони із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі відкрито (а.с. 97), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 судів). Крім того, суддя-доповідач перебувала у щорічній та додатковій відпустках (а.с. 121, 126).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_3 , як позивач, вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі, у тому числі в частині відмови у задоволенні частини його позовних вимог, в апеляційному порядку не оскаржував, з останнім погодився.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі фактично лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з нього 4995,53 грн. індексу інфляції та трьох відсотків річних, 2000,00 грн. моральної шкоди та судового збору 87,33 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а саме: в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з нього 4995,53 грн. індексу інфляції та трьох відсотків річних, 2000,00 грн. моральної шкоди та судового збору 87,33 грн.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: - залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), - змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4995,53 грн. індексу інфляції та трьох відсотків річних, 2000,00 грн. моральної шкоди та судового збору 87,33 грн., правильно керувався ст.ст. 626, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 200, 206, 247, 265, 354 ЦПК України та правильно виходив із того, що позивач має право на стягнення з відповідача у цій справі інфляційних втрат, 3% річних, моральної шкоди та судового збору (пропорційно до суми задоволених позовних вимог).

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2-2556 від 22 жовтня 1998 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти у розмірі 8918,00 грн. (копія а.с.10-11)

19 червня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вельможко Н.О. засвідчено справжність підпису ОСОБА_3 на заяві, р. № 211. (копія а.с. 12), відповідно до якої останній:

- отримав від ОСОБА_6 , яка діє від імені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову суму у розмірі 23381,65 грн., що на момент оформлення заяви в еквіваленті складає 873,65 дол. США., яка була передана на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 1998 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

- щодо виконання вищевказаного рішення претензій до ОСОБА_1 не має.

Позивач у цій справі просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 03.11.1998 року (дати набуття рішенням суду законної сили - відмітка на рішенні суду - а.с. 10 зворот) по 19.06.2020 року (дата повернення боргу відповідачем позивачеві на виконання рішення суду заява позивача а.с. 13) на загальну суму 106372,80 грн. (позовна заява а.с. 4).

Згідно із ст. 625 ЦК України врегульовані правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язано із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не на штрафний характер відповідних процентів.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2019 року по справі № 127/15672/16-ц викладена правова позиція, відповідно до якої у разі ухвалення рішення про стягнення бору зобов`язання зі сплати заборгованості не припиняється, а триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ч. 1 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Суд першої інстанції правильно встановив, що зобов`язання припиняється виконанням зобов`язанням, проведеним належним чином, то 19 червня 2020 року є датою його припинення.

Проте, суд першої інстанції помилився у розрахунку меж 3-річного (загального) строку позовної давності до подачі позову позивачем у цій справі 30.06.2020 року (відмітка суду на позові - а.с.2) та в межах позовних вимог позивача, який просив у цій справі стягнути інфляційні втрати та 3 % річних по 19.06.2020 року включно (позов а.с. 4, дата повернення боргу за рішенням суду заява позивача а.с. 12).

Таким, чином 3-річний (загальний) строк позовної давності у цій справі в межах позовних вимог позивача становить період з 30.06.2017 року по 19.06.2020 року.

Тому, суд першої інстанції мав стягнути за рішенням суду у цій справі з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України саме в межах цього періоду.

Крім того, зміні підлягають самі суми інфляційних втрат та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України, що підлягали стягненню за рішенням суду у цій справі з відповідача на користь позивача за цей період, з урахуванням розрахування останніх саме від суми боргу за рішенням суду 8918,00 грн. в порядку часткового задоволення апеляційної скарги сторони відповідача у цій частині, а саме: інфляційні втрати у сумі 1851,38 грн. та 3 % річні у сумі 795,68 грн., а разом 2647,06 грн.

Розрахунок:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
8918,00грн.30.06.201719.06.2020

Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Липень 2017 Червень 2020100.2 99.9 102 101.2 100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100 99.3 100 101.9 101.7 101.4 101 100.5 100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7 100.7 100.1 100.2 99.7 100.8 100.8 100.3 100.2120.768 918.0010 769.381851.38
Всього: 1851.38

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 1851.38 грн.

3% річних від суми боргу 8918,00 грн. за період з 30.06.2017 року, враховуючи загальний (трирічний) строк позовної давності до дати подачі позову позивачем -30.06.2020 року (а.с. 2) і по 19.06.2020 року (дата повернення боргу за вищезазначеним рішенням суду у повному обсязі (а.с. 12) в межах позовних вимог позивача у цій справі (а.с.4-5).

Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Розрахунок Кількість днів Проценти

Період розрахунку: з 30.06.2017 року по 31.12.2017 року - 185 днів [Проценти] = 8918,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 185 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 135,60 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - 365 днів [Проценти] = 8918,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 267,54 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 365 днів [Проценти] = 8918,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 267,54 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 19.06.2020 року - 171 день [Проценти] = 8918,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 171 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 125,00 грн.

Період розрахунку Кількість днів Сума боргу Процентна ставка Проценти 30.06.2017 - 31.12.2017 185 8 918,00 3,000% 135,60 01.01.2018 - 31.12.2018 365 8 918,00 3,000% 267,54 01.01.2019 - 31.12.2019 365 8 918,00 3,000% 267,54 01.01.2020 - 19.06.2020 171 8 918,00 3,000% 125,00

Разом сума нарахованих процентів: 795,68 грн.

В іншій частині доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною.

Суд першої інстанції правильно у цій справі врахував вищезазначені правові висновки Верховного Суду, та зокрема Великої Палати останнього, які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Так, щодо вирішення питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Ч. ч. 1,2,3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розглянувши справу № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року зробила такий висновок щодо застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції правильно вважав, що 2000,00 грн. буде достатнім та є співрозмірним із розміром боргу (8918,00 грн.), що належав до виконання з 01.11.1998 року.

Помилковими у цій справі є доводи сторони апелянта про те, що позовна вимога позивача до відповідача про стягнення моральної шкоди є похідною у цій справі від позовної вимоги позивача до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Оскільки, позовна вимога позивача до відповідача про стягнення моральної шкоди є похідною лише від позовних вимог позивача до відповідача про стягнення суми основного боргу 8918,00 грн., які було задоволено вищезазначеним рішенням суду ще у 1998 році, яке набрало законної сили 03.11.1998 року (відмітка а.с. 11 зворот), та яке відповідач фактично виконав у добровільному порядку лише 19.06.2020 року (а.с. 13), тобто через понад 21 рік.

Саме цією неправомірною поведінкою відповідача у вигляді невиконання вищезазначеного рішення суду та неповернення боргу відповідачем позивачеві протягом тривалого часу й було завдано моральну шкоду позивачеві з боку відповідача.

При цьому, не має значення, що позивач за цей період не здійснював на свій власний розсуд будь-яких дій при виконанні цього рішення, які, лише на думку сторони апелянта, він повинен був здійснювати, і що 19.06.2020 року відповідачем позивачеві була повернута сума 23381,65 грн., що є більшою ніж сума боргу за рішенням суду 8918,00 грн.

Оскільки, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У своїй заяві від 19.06.202 року (а.с. 12) позивач зазначав, що лише щодо виконання вищевказаного рішення він претензій до відповідача не має, але він не відмовлявся у цій заяві від стягнення з відповідача у подальшому сум в порядку ст. 625 ЦК України.

Оскільки, як зазначав позивач у своїй вищезазначеній заяві сума 23381,65 грн. станом на момент оформлення заяви складає лише 873,65 доларів США за курсом НБУ 26,7633 грн. за 1 долар США (а.с.12), а відповідачу він позичав 06.01.1998 року 2600,00 доларів США. Однак, за рішенням суду у 1998 році вказану суму боргу було стягнуто у гривневому еквіваленті 8918,00 грн. за курсом 3,43 грн. за 1 долар США, з чим позивач свого часу погодився, рішення суду в апеляційному порядку не оскаржував.

Тому, на припущеннях ґрунтуються доводи апеляційної скарги сторони відповідача про те, що вищезазначеною сумою 23381,65 грн. відповідач погасив перед відповідачем суму боргу за рішенням суду разом із всіма сумами інфляційних втрат та 3 % річних (апеляційна скарга а.с. 80). Оскільки, про погашення інфляційних втрат та 3% річних у вищезазначеній заяві позивача від 19.06.2020 року (а.с.12) нічого не зазначено.

В силу вимог ст. 81 ч. 6 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача в частині його задоволення, тобто в частині, яка на теперішній час є предметом апеляційного оскарження та перегляду у цій справі, з урахуванням змін останньої апеляційним судом.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони відповідача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч.ч.2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, слід змінити, вказавши період стягнення з 30.06.2017 року по 19.06.2020 року та зменшивши загальний розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 інфляційних втрат та 3 % річних до «2647,06 грн.» і судового збору до «46,48 грн.» (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1694,00 грн. (а.с.1)* сума задоволених позовних вимог позивача судом у цій справі 4647,06 грн. (інфляційні втрати та 3 % річних 2647,06 грн. + 2000,00 грн. моральної шкоди)/ сума заявлених позивачем позовних вимог у цій справі 169372,80 грн., враховуючи, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди також вважаються майновими вимогами, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України), в іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, (про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди 2000,00 грн.) слід залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1,13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача частково при вищевикладених обставинах, останній має право на компенсацію за рахунок позивача судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 35,23 грн.

Розрахунок:

ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги було сплачено судового збору на загальну суму 2541,00 грн. (розрахунок: квитанція на суму 1362,00 грн. (а.с. 78)+ квитанція на суму 1179,00 грн. (а.с.94), що складає 150 % від суми судового збору позивача у суді першої інстанції за подачу позову 1694,00 грн. (а.с. 1).

Проте, як встановлено апеляційним судом лише при розгляді цієї справи по суті, фактично відповідач у цій справі оскаржував рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог позивача на загальну суму 6995,53 грн. (розрахунок: індекс інфляції та 3 % річних 4995,53 грн. + моральна шкода 2000,00 грн.).

Звідси, з урахуванням вимог ст. 6 п. 4 ЗУ «Про судовий збір» (якщо скаргу подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) належним розміром судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі мав бути судовий збір відповідача у розмірі 104,95 грн. (розрахунок: судовий збір за апеляцію при оскарженні всього рішення суду першої інстанції - 2541,00 грн.* сума фактично оскаржуваних вимог в апеляційній скарзі 6995,53 грн./ сума заявлених вимог позивачем 169372,80 грн.).

Із цих 104,95 грн. належного судового збору за апеляційну скаргу відповідач має право на компенсацію лише 35,23 грн. в апеляції за рахунок позивача (розрахунок: належний судовий збір за апеляцію сторони відповідача 104,95 грн.* сума задоволених вимог апелянта апеляційним судом 2348,47 грн. (6995,53 грн. - 4647,06 грн.)/сума оскаржуваних вимог в апеляції 6995,53 грн.).

Таким чином, зайво сплачений судовий збір відповідачем за апеляційну скаргу становить 2436,05 грн. (розрахунок: сплачений судовий збір за апеляцію 2541,00 грн. належний судовий збір за апеляцію при оскарженні рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог позивача 104,95 грн.) та останній може бути повернутий апеляційним судом у подальшому із бюджету за результатами розгляду відповідного клопотання відповідача у порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, змінити, вказавши період стягнення з 30.06.2017 року по 19.06.2020 року та зменшивши загальний розмір стягнутих з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) інфляційних втрат та 3 % річних до «2647,06 грн.» і судового збору до «46,48 грн.»

В іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 35,23 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 11.01.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.