Справа № 461/5313/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/485/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В, без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Львівської області 12 листопада 2020 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивував тим, що 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір DNAВАЕ 00000009 згідно якого останній було надано кредит у розмірі 14891,84 доларів США на термін до 20 вересня 2012 року .

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 , 20 вересня 2007 року, був укладений договір поруки згідно якої ОСОБА_1 зобов`язувалась перед кредитором боржника за виконання нею свого обов`язку повернення кредитних коштів.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконувала, станом на 07 липня 2016 року допустила заборгованість в сумі 73063 доларів США, із яких:

10590 доларів США - заборгованість за кредитом;

12762,17 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

685,94 долар США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

49024,14 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

З урахуванням зазначених обставин позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість в сумі 24038,94 доларів США, що станом на липень 2016 року становило 597127,27 гривень (т.1 а.с.2-3).

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» свої вимоги уточнив і з урахуванням заяви ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності просив стягнути з неї заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 10 серпня 2013 року по 09 серпня 2016 року в сумі 10987 доларів США, що еквівалентно 272814 гривень та з ОСОБА_1 - 24038,94 доларів США, що еквівалентно 597127,27 гривень (т.2 а.с.1-3).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду Львівської області 12 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 24038 (двадцять чотири тисячі тридцять вісім), 94 доларів США, що за курсом НБУ від 07.07.2016 р. становить 597 127 (п`ятсот дев`яносто сім сто двадцять сім) грн. 27 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 8956 (вісім тисяч дев`ятсот п`тдесят шість) грн. 91 коп. сплаченого судового збору.

У задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 10982,85 доларів США - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивач 01 листопада 2008 року в односторонньому порядку збільшив ставку відсотків за користування кредитом на 02,04 відсотка, при цьому договір поруки не містить положень про відсутність необхідності погодження з поручителем таких змін.

Відтак вважає, що обсяг відповідальності поручителя збільшено, тому договір поруки є припиненим.

Посилається на те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з поручителя не підлягають задоволенню.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 24038,94 доларів США, що еквівалентно 597127,27 гривень та 8956 грн сплаченого збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В судове засідання призначене на 16 грудня 2021 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Данильчука В.М. 19 листопада 2021 року поступила за`ява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її представника.

25 листопада 2021 року аналогічна за змістом заява поступила від ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду, урахуванням того, що сторони давали свої пояснення по суті справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне проводити розгляд справи без участі сторін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16 грудня 2021 року, є дата складення повного судового рішення - 12 січня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що згідно п.12 Договору поруки від 20 вересня 2007 року, порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту.

Кінцевий термін повернення кредиту ОСОБА_3 - 20 вересня 2012 року, позивач звернувся з позовом - 15 серпня 2016 року, тобто в межах строку встановленого в договорі поруки.

Зазначені висновки суду є правильними по суті, однак не дають підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором DNAВАЕ 00000009 від 20 вересня 2007 року з ОСОБА_1 .

Судом та матеріалами справи встановлено, що 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір DNAВАЕ 00000009 згідно якого останній було надано кредит у розмірі 14891,84 доларів США на термін до 20 вересня 2012 року із яких:

11341,52 дол. США на купівлю автомобіля, а також 6,81 дол. США для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2.; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №DNAВАЕ00000009 від 20 вересня 2007 року, договором особистого страхування №DNAВLК00000009 від 20 вересня 2007 року на строк до 19 вересня 2008 року, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 113,42 доларів США та у розмірі 3509,90 доларів США за сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених пп.2.1.3,2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць, що дорівнює 12 процентів на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

Згідно п.7.1. кредитного договору DNAВАЕ00000009 від 20 вересня 2007 року передбачено, що період сплати слід вважати період з 20 по 25 числа кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку:

щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати Позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 253,24 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Згідно п.7.3 кредитного договору - забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за даним договором виступає автомобіль марки DAF LDV Convoу, НОМЕР_2, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і.т.і., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та Банком було укладено договір застави рухомого майна №DNAВАЕ00000009 від 20 вересня 2007 року.

Предметом застави являється транспортний засіб, який був придбаний за кошти надані кредитним договором - марки DAF LDV Convoу, НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1 . Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором складає 11341,52 дол.США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 , 20 вересня 2007 року, був укладений договір поруки згідно якої ОСОБА_1 зобов`язувалась перед кредитором боржника за виконання нею свого обов`язку повернення кредитних коштів.

Згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2012 року (справа №1304/7206/12) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 судом вирішено звернути стягнення на предмет договору застави від 20 жовтня 2007 року, а саме автомобіль DAF LDV Convoу, НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1 , що являється власністю ОСОБА_3 .

Однак на даний час Позивачем фактично не проведено заходів в порядку Закону України «Про виконавче провадження» для реалізації предмету застави з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором DNAВАЕ00000009 від 20 вересня 2007 року станом на 07 липня 2016 року та розрахунку заборгованості за договором DNAВАЕ00000009 від 20 вересня 2007 року укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_3 , станом на 25 січня 2017 року в графі «процентна ставка поточна» вказано, що процентна ставка у розмірі 12,00 процентів річних нараховувалась позичальнику лише в період з 20 вересня 2007 року по 28 жовтня 2008 року, а з 01 листопада 2008 року процентна ставка зросла до 14,04 процентів річних.

Таким чином, банк з 01 листопада 2008 року збільшив поточну відсоткову ставку з 12,00 до 14,04 процентів річних.

В матеріалах справи відсутні докази надсилання Позивачем повідомлення Позичальнику чи Поручителю про збільшення розміру відсоткової ставки по кредиту і докази їхнього отримання останніми.

У той же час, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доводів факт його вручення адресатові під розписку.

Виходячи із наведеного, підстав у банку для зміни відсоткової ставки за користування кредитом з 01 листопада 2008 року з 12,00% на рік до 14,04% на рік і нарахування плати за користування кредитом за ставкою не було.

Згідно п.2 договору поруки від 20 вересня 2007 року поручитель відповідає перед кредитором за виконаня зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

В п.12 договору поруки передбачено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Пунктом 13 договору поруки від 20 вересня 2007 року сторони погодили, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (т.1 а.с.13 зв).

Ураховуючи наведену умову договору поруки, збільшення Банком в односторонньому порядку кредитної процентної ставки починаючи з 01 листопада 2008 року без згоди поручителя призвело до припинення поруки.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина перша статті 559 ЦК України).

За змістом зазначеного правила, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання, запроваджені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності такої особи, тобто до такого збільшення обсягу зобов`язання, яке не було передбачено умовами основного зобов`язання в момент видання поруки та/або згідно з умовами договору поруки.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

За змістом розрахунку заборгованості, дослідженого апеляційним судом судом, банк з 01 листопада 2008 року збільшив поточну відсоткову ставку з 12,00% на рік до 14,04% на рік без згоди поручителя.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року зазначила, що «до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання).Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя».

У пунктах 6.21-6.23 постанови від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 (провадження № 12-7гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «6.21. Приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

6.22. Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

6.23. За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту».

Відповідно до пункту 13 договору поруки зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Таких угод, як встановлено в суді апеляційної інстанції, між банком та ОСОБА_1 не укладалось.

У зв`язку з наведеним, враховуючи, що банк з 01 листопада 2008 року збільшив відсоткову ставку за кредитним договором без погодження з ОСОБА_1 , доказів укладення відповідної письмової угоди між кредитором та поручителем банк не надав, то порука ОСОБА_1 припинилася, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верхового Суду висловленого у справі №357/6458/15-ц від 14 червня 2021 року

Вказаних обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 .

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 24038,94 доларів США та судових витрат скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду першої інстанції стронами не оскаржувалось, а тому не було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 мала сплатити 13435,36 гривень.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року Комаровській зменшено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до 1343,54 гривень у зв`язку з її скрутним матеріальним становищем.

Тому сплачену ОСОБА_1 суму - 1343,54 гривень слід стягнути на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Решту суми, яка підлягала до сплати ОСОБА_1 у розмірі 12091,80 гривень, необхідно стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду Львівської області 12 листопада 2020 року -в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 24038,94 доларів США, що еквівалентно 597127,27 гривень та 8956 гривень сплаченого збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1343,54 гривень судових витрат.

Стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк» 12091,80 гривень судових витрат в дохід держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.