Справа № 452/4039/21
УХВАЛА

судового засідання

10 січня 2022 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

при секретарі Макаревич Л.Р.,

із участю: представника заінтересованої особи

адвоката Заяць О.І.,

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області подання заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко Ірини Миколаївни про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, -

в с т а н о в и в:

Заступник начальника Самбірського ВДВС Демко І.М. звернулася до суду із зазначеним поданням. В обґрунтування власної позиції посилається на те, що на її виконанні знаходиться виконавче провадження №51842627, відкрите згідно виконавчого листа №466/5871/14-ц, що виданий 01.07.2016р. Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_1 в порядку регресу на користь ОСОБА_2 78900грн. основного боргу, 20427,54грн. відсотків за користування коштами, 7321,49грн. як три відсотки річних та судові втрати у сумі 1066,5грн., що разом становить 107715,53грн. Боржнику на праві спільної власності із ОСОБА_3 належить земельна ділянка для ведення колективного садівництва загальною площею 0,2307га. З метою повного та фактичного виконання виконавчого документу та погашення заборгованості шляхом реалізації майна державний виконавець просить визначити частку боржника у праві спільної власності на земельну ділянку.

У судове засідання заступник начальнику відділу ВДВС не з`явилася, у попередньому судовому засідання подання підтримала, просила задовольнити з викладених підстав у зверненні до суду; заінтересовані особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 аналогічно до суду не прибули, однак у минулому судовому засіданні заперечили проти задоволення подання, останній надав суду пояснення та повідомив, що спірна земельна ділянка була передана у власність членам садівничого товариства для облаштування стоянки для автомобілів, встановлення артезіанської свердловини, біотуалетів тощо; ОСОБА_1 був лише інвестором щодо облаштування цієї земельної ділянки, йому було формально надано частку в землі, однак такий своїх зобов`язань за договором не виконав, а тому враховуючи, що боржник не має жодного відношення до садівничого товариства, не є його членом, а тому реалізація такого майна в рахунок його боргу неможлива, оскільки таке майно фактично йому не належить; подання вважає безпідставним та просив у його задоволенні відмовити.

Представник-адвокат Заяць О.І. подання підтримала в інтересах свого довірителя ОСОБА_2 , котрий виступає стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, вважала таке підставне і ґрунтоване на нормах закону з метою виконання рішення суду про стягнення боргу із боржника.

Дослідивши матеріали подання та додані документи виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаного з таких підстав:

Судом установлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.04.2015р. було видано виконавчий лист №466/5871/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 в порядку регресу в користь ОСОБА_2 78900грн. основного боргу, 20427,54грн. відсотків за користування коштами, 7321,49грн. як три відсотки річних та судові втрати в сумі 1066,5грн., а всього 107715,53грн., на підставі якого державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Сорокою Х.І. відкрито виконавче провадження про стягнення із боржника вказаної суми; постановою від 16.09.2020р. передано виконавчий документ №2/446/215/15 в Самбірський МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів); постановою державного виконавця від 26.10.2020р. накладено арешт на майно боржника.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за боржником ОСОБА_1 11.03.12015р. зареєстровано право спільної власності із ОСОБА_3 на земельну ділянку для колективного садівництва на території Блажівської сільської ради Самбірського району Львівської області.

Із інвестиційного договору №1 від 24.02.2015р., укладеного між ОСОБА_1 (інвестор) та садівничим товариством «Урочище «Малий» в особі Пицик Н.В., вбачається, що предметом цього договору є інвестиційна участь у комплексному благоустрої земельної ділянки, розміром 0,2307га із кадастровим номером :12:000:0722, яка знаходиться в с. Воля-Блажівська Самбірського району Львівської області; за цим договором Товариство зобов`язується передати частину земельної ділянки без визначення особистої частки у власність інвестора.

У відповідності до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця; суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб; неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Як установлено судом, підставою звернення державного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання державного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Всупереч цьому заінтересована особа ОСОБА_3 у своїх поясненнях наголошував на неможливості задоволення подання державного виконавця про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зокрема документально на земельну ділянку, в якій не можна визначити частку ОСОБА_1 , оскільки зазначене майно є власністю садівничого товариства; тепер фактично є в його власності, що підтвердив у суді безпосередньо сам ОСОБА_1 , однак ні відчужити цю землю неможливо, ані порушити спір про неї, оскільки є під арештом.

Відтак подання виконавця розглядається не у позовному провадженні, а в окремій процедурі, пов`язаній з виконанням судових рішень, у зв`язку з чим відсутні об`єктивні обставини у межах такої спрощеної та стислої за часом процедури вирішити питання обсягу прав боржника на певне майно, якщо це право оспорюється іншою особою.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 06.10.2020р. справа №2-24/494-2009вважає за необхідне зазначити, що право на справедливий суд встановлено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, у рішенні у справі «Руіз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain, заява №12952/87 від 23 червня 1993 року, п. 63) ЄСПЛ зазначив, що принцип рівності сторін (рівних процесуальних можливостей) є одним з проявів справедливого розгляду, який включає фундаментальне право на змагальність розгляду. Зокрема, кожна сторона вправі знати про доводи та докази, представлені іншою стороною, та мати дієву можливість коментувати їх.

У рішенні по справі «Вержбицький проти Польщі» (Wierzbicki v. Poland, заява №24541/94 від 18 червня 2002, п. 39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі «Домбо Бехер проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands, заява №14448/88, п. 33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію - включаючи докази - з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище по відношенню до опонента.

Наведена практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільна держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів. На досягнення цієї мети спрямовані правила Цивільного процесуального кодексу України, що регламентують позовне провадження.

Таким чином, враховуючи те, що під час розгляду подання державного чи приватного виконавця за правилами ст. 443 ЦПК України не можуть застосовуватися норми цього Кодексу, які регулюють позовне провадження, такий розгляд подання державного чи приватного виконавця не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право, тому суд відмовляє у задоволенні подання.

Водночас суд звертає увагу в світлі тлумачень Верховного Суду, що якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики ЄСПЛ це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконавець вправі звернутися до суду із поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний, проте звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження з метою дотримання принципу диспозитивності та змагальності сторін.

Керуючись ст. 258, 263-265, 268, 443 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко Ірини Миколаївни про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя