Провадження 2/557/71/2022
Справа 557/1610/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Лисанець М.В.,

номер справи 557/1610/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 до нього про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на її утримання на період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку у твердій грошовій сумі в розмірі 1921 грн, щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовом до суду та до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Однак він не має можливості сплачувати такий розмір аліментів, оскільки частина заробітної плати, яка залишається після відрахувань податків, військового збору та аліментів, є недостатньою для задоволення його потреб. Зокрема його середня заробітна плата на даний час складає не більше 10000 грн, з неї він для відповідача сплачує приблизно 3400-4500 грн, приблизно 1500 грн - відрахування податків та військового збору, йому залишається приблизно 4000 грн, що не вистачає для задоволення життєвих його потреб, оплати комунальних послуг в зимовий період та здійснення інших життєво необхідних витрат. Іншого заробітку він не має, оскільки є державним службовцем, а в силу законодавства про державну службу йому заборонено займатися іншою оплачуваною роботою.

Поряд з цим, позивач також вказує у позові, як на підставу для його задоволення, те, що він утримує свою матір, яка отримує незначну соціальну допомогу по безробіттю, якої вистачає виключно на оплату комунальних послуг. При цьому така допомога їй згідно законодавства буде надаватися лише рік, після чого він змушений буде її повністю утримувати. Зазначене, на думку позивача, є самостійною підставою для задоволення позову.

Також додатковою самостійною підставою для задоволення позову, на переконання позивача є те, що на даний час проводиться реорганізація територіальних органів державної служби, яка має на меті скорочення штату працівників - державних службовців, що у подальшому передбачає звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією установи. Така майбутня ліквідація територіального органу Державної служби з питань праці, у якому він працює, може стати беззаперечною підставою для безробіття, що в подальшому стане запорукою для набуття ним статусу боржника.

Що стосується стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, то позивач зазначає, що при визначенні розміру коштів на утримання колишньої дружини суд повинен враховувати, в першу чергу, не потреби останньої, а можливості чоловіка. Тому позивач, приймаючи до уваги своє матеріальне становище, вважає, що грошова сума у розмірі 900 грн буде достатньою для утримання відповідача на період перебування у відпустці по догляду за дитиною. Вказаний розмір аліментів, на переконання позивача, буде розумним, пропорційним та не суперечитиме нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту його прав та інтересів.

Крім того, позивач у позові зауважує, що зважаючи на низький рівень його доходу він у період пандемії не може належним чином підтримувати стан власного здоров`я.

На підставі наведеного, посилаючись на приписи ст.ст. 75-77, 80, 182-184, 192 Сімейного кодексу України, позивач просить зменшити розмір аліментів на дитину з 1/4 частини усіх видів його доходу до 1/6 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також зменшити розмір аліментів на дружину на період перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з твердої грошової суми в розмірі 1921 грн до твердої грошової суми в розмірі 900 грн, які стягуються з нього за рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2019 року.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від позивача 18 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, у якому останній також клопотався про долучення додаткових доказів, які ним подані на підтвердження перенесеної після звернення до суду хвороби COVID-19 та понесених у зв`язку з цим витрат, і просив врахувати наявні у них відомості при ухвалення рішення. Додатково позивач у поданому клопотання зазначив, що не ухиляється від обов`язку по сплаті аліментів на сина, однак, на його переконання, визначений за рішенням суду розмір аліментів є неспівмірним з його реальними життєвими потребами.

Відповідач також 16 листопада 2021 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, при цьому остання у задоволенні позову просила відмовити, з огляду на безпідставність заявлених у ньому вимог, вказавши на те, що позивач має можливість сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду від 18 жовтня 2019 року розмірі, так як є матеріально забезпеченою особою, має постійне місце роботи та стабільний дохід.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у позові слід відмовити зважаючи на таке.

Судом встановлено, що відповідач та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі, останній є батьком сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 . Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Також судом з даних інформації, яка міститься на офіційному веб-порталі судової влади України https://court.gov.ua/fair/ встановлено, що за рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2019 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на дружину на період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в твердій грошовій сумі в розмірі 1921 грн.

ОСОБА_1 має постійне місце роботи та стабільний заробіток, що підтверджується даними довідки про доходи за №11-23/06 від 21 вересня 2021 року, згідно яких позивачу за 2020 рік та за січень-серпень 2021 року нараховано заробітну плату в розмірі 210 279,61 грн, з якої 80 738 грн відраховано аліментів.

Позивач, вказуючи на наявність підстав для зменшення розміру аліментів на дитину та колишню дружину, аргументуючи такі невеликим доход, якого не вистачає на поточні необхідні обов`язкові витрати, у тому числі на його лікування, оплату комунальних послуг, тарифи по яким зросли, а також виконанням ним обов`язку по утримуванню безробітньої матері, що у сукупності позбавляє його можливості сплачувати аліменти на утримання дитини та колишньої дружини в розмірі визначеному рішенням суду, який вважає неспівмірним із реальними життєвими потребами, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу зміни розміру аліментів, що регулюються нормами права, які містяться в главі 9 розділу ІІ та главі 15 розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі СК України).

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 вказаної вище постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень убачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні ст. 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як убачається з матеріалів, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, позивач фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та покращення матеріального стану стягувача.

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він утримує свою безробітну матір, судом відхиляються, доказів про те, що його матеріальний стан у зв`язку з цим погіршився суду надано не було.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Аналізуючи вказані норми законодавства суд доходить висновку, що обов`язок повнолітньої дитини щодо утримання своїх батьків виникає за наявності одночасно двох умов, а саме: непрацездатність батьків та потреба останніх у матеріальній допомозі.

Однак, позивач не надав суду жодного доказу того, що його матір є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, що було б підставою для зменшення розміру аліментів стягуваних на користь відповідача.

Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення останньою повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду. Зокрема, як убачається з досліджених доказів, заробітна плата позивача в 2021 році навпаки зросла в порівнянні з 2020 роком та є значно вищою за мінімальну заробітну плату у відповідний період.

Суд вважає, що позивач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дитині у визначеному рішенням суду розмірі, зважаючи також на відсутність у суду даних про його незадовільний стан здоров`я та зважаючи на його належний матеріальний стан, при цьому врахувавши інтереси дитини - сина ОСОБА_3 .

Щодо посилань позивача на те, що значно зросли тарифи на комунальні послуги, що потягло збільшення його витрат та є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину і колишню дружину, то суд вважає, що таке зростання тарифів відбулось в однаковій мірі для всіх, в тому числі і для відповідача, що в свою чергу потягло додаткові витрати і для останньої.

Крім того, суд зауважує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення своїх потреб, у тому числі збільшення видатків на послуги, якими користуються батьки. Це ж стосується і аргументів позивача щодо необхідної реабілітації у подальшому через перенесену хворобу COVID-19.

З огляду на вказані обставини, судом відхиляються надані позивачем такі докази щодо оплати комунальних послуг, як квитанції, а також витяги з інтернет ресурсу на підтвердження вартості медичних препаратів.

Не заслуговують на увагу аргументи позивача і з приводу того, що можливо відбудеться ліквідація територіального органу Державної служби з питань праці, у якому він працює, що може стати беззаперечною підставою для його безробіття та вподальшому стане запорукою для набуття ним статусу боржника, наведені останнім, як на підставу для зменшення розміру аліментів на дитину, оскільки такі аргументи ґрунтуються лише на припущеннях позивача. При настанні таких подій позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів з підстав погіршення його матеріального становища.

Не можуть спонукати суд до зменшення визначеного розміру аліментів і посилання позивача на ті обставини, що йому не вистачає на себе частини заробітної плати, яка лишається після відрахувань, у тому числі і на стягнені судом аліменти, адже відповідач на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, знаходиться у тяжкому матеріальному становищі.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дитини, в розмірі визначеному рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, тому суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позову позивача в частині зменшення розміру аліментів на дитину, оскільки вказані вимоги позивача є необґрунтованими.

Окрім того, позивачем заявлена вимога про зміну розміру аліментів на утримання відповідача. Вирішуючи позов в цій частині суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, що вказано у ч. 4 ст. 84 СК України.

Як зазначалось вище, позивач є батьком сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Аналізуючи вище вказані норми закону, слід дійти висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років або шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини (колишньої), з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині зменшення аліментів на колишню дружину, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач не має фінансової можливість для надання матеріальної допомоги позивачу, а навпаки, як зазначалось вище, заробітна плата позивача в 2021 році зросла в порівнянні з 2020 роком та є значно вищою за мінімальну заробітну плату у відповідний період, а тому за таких обставин наявна обов`язкова умова, передбачена ч. 4 ст. 84 СК України, для здійснення стягнення з позивача аліментів на утримання відповідача у зв`язку з тим, що з нею проживає дитина, яка не досягла трьох років.

Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів на дружину, визначених рішенням суду, то йому у позові в цій частині також слід відмовити.

Відмовляючи в позові у цій частині суд також враховує те, що позивач на утримання дружини згідно рішення суду сплачує 1921 грн, що на момент розгляду справи є значно меншою сумою ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, який станом на 01 грудня 2021 року становить 2481 грн, зважаючи при цьому, що можливості відповідача для самореалізації у будь-якій сфері під час опікування малолітньою дитиною є певною мірою обмеженими. Вік дитини сторін ускладнює працевлаштування матері дитини, з якою та проживає, а, відповідно, і отримання доходу на своє забезпечення та утримання дитини нарівні з її батьком.

Отримання позивачкою матеріальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку також не є підставою для зменшення розміру аліментів на її утримання, оскільки закон не ставить в залежність від обставини отримання державної соціальної допомоги жінкою, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, від закріпленого законодавчо права такої жінки на утримання від чоловіка батька дитини в цей же період.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.

Суддя Ю.В. Оленич