ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1355/22 Справа № 201/4747/20 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городнича В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2020 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих грошових коштів.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 145108,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений останнім судовий збір у розмірі 1451,09 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року просить заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до виписки з банку Sociate Generale за період з 17 лютого 2018 року по 14 березня 2018 року ОСОБА_3 21 лютого 2018 року помилково перерахував на рахунок ОСОБА_1 (IBAN: НОМЕР_3 ) 5000 євро.

13 травня 2020 року ОСОБА_3 направив на адресу ОСОБА_1 вимогу від 13 травня 2020 року, в якому просив останню повернути помилково перераховані 21 лютого 2018 року кошти на рахунок IBAN: НОМЕР_3 у сумі 5000 євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Кондикція є позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли з цивільних відносин та регулюються ст.1212 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що між сторонами по справі, відсутні належним чином оформлені договірні відносини, отже, кошти у розмірі 5000 євро (еквівалент 145108,50 грн.) відповідач отримала від позивача без достатньої правової підстави.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не було безпідставно перераховано кошти у розмірі 5000,00 євро та дії позивача цілком і повністю передбачали волевиявлення позивача й мали спрямованість на настання дійсності ситуації, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на момент перерахування коштів у позивача перед відповідачем були відсутні будь-які грошові зобов`язання, а тому вказана сума коштів зберігається у відповідача без достатньої правової підстави.

Твердження апелянта, що грошові кошти у розмірі 5000,00 євро надавались позивачем як матеріальна грошова допомога по навчанню і проживанню відповідача за кордоном, а тому підпадають під ст. 1215 ЦК України й не підлягають поверненню як безпідставно набуті, колегія суддів вважає недоречними, оскільки позивач та відповідач не є родичами та не перебувають у будь-яких сімейних, дружніх чи будь-яких інших відносинах.

Як вбачається із виписки по рахунку, призначення платежу по даній операції відсутнє, та більш того позивачу невідомо де проживає відповідач, а також чи навчається ОСОБА_1 взагалі та де проходить таке навчання.

Крім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту навчання, а також необхідності оплати проживання, що в свою чергу суперечить поясненням відповідача та спростовує наведені в апеляційній скарзі доводи.

Таким чином, доводи апелянта, що грошові кошти були перераховані як матеріальна грошова допомога по навчанню і проживанню відповідача, жодним чином не підтверджуються належними доказами, а також спотворюють та трактують на власний розсуд висновки Верховного Суду, які наведені у постанові від 06.02.2020 року у справі №910/13271/18.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Згідно ордеру серії АЕ №1065579 від 08.04.2021 року правничу допомогу позивачу надала адвокат Гусакова О.Б.

21 квітня 2020 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги №22.

21 квітня 2020 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №2 до договору №22 про надання правової допомоги від 21.04.2020 року, за умовами якого сторони домовились, що вартість гонорару за Договором на стадії розгляду справи в апеляційній інстанції становить 1700,00 грн. за одну годину роботи, але не більше 10 000,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися позивачеві адвокатом та полягають у наступному: консультація клієнта щодо його порушених справ, аналіз апеляційної скарги та законодавства України, складання відзиву на апеляційну скаргу, копіювання та завірення додатків до відзиву на апеляційну скаргу для відповідача, направлення відзиву, подання відзиву на апеляційну скаргу до суду, складання заяви про надання суду оригіналу розписки для огляду та подання даної заяви разом з оригіналом розписки до суду.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №19/1 від 23.03.2021 року ОСОБА_4 сплачено відповідно до договору про надання правової допомоги №22 від 21.04.2020 року, 10000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є підтвердженою відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, витраченого адвокатом часу на надання послуг, а також квитанцією про оплату наданих послуг, тому вимога ОСОБА_4 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова