Ухвала

19 січня 2022 року

м. Київ

справа № 216/1131/21

провадження № 61-170ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року у складі судді: Сидорак В. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Кривбасводоканал» про здійснення перерахунку розміру плати з надання послуг за фактично наданий обсяг згідно показників приладу обліку води,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до комунального підприємства «Кривбасводоканал» (далі - КП «Кривбасводоканал») про здійснення перерахунку розміру плати за надання послуг за фактично наданий обсяг згідно показників приладу обліку води.

Позовна заява обґрунтована тим, що тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання холодної води та водовідведення, що надаються відповідачем КП «Кривбасводоканал» за адресою проживання позивача: АДРЕСА_1 . По грудень 2019 року позивачу нараховувались платежі за спожиту воду згідно показів водолічильника №0195019, типу ЛК-15Х, але у лютому 2020 року даний прилад обліку був знятий з абонентського обліку з підстав порушення позивачем терміну повірки власного водолічильника. Після випадкового з`ясування цієї обставини позивачем замовлено та оплачено послуги з повірки водолічильника без його демонтажу. За наслідком проведеної повірки, 17 жовтня 2020 року складено Акт, яким встановлено справність та працездатність приладу обліку води № 0195019, тип ЛК-15Х, у зв`язку з чим продовжилася його безперервна експлуатація. 19 жовтня 2020 року, з метою досудового врегулювання спору, позивач звернулась до відповідача з заявою про здійснення перерахунку нарахувань плати за водопостачання за час прострочення проведення повірки водолічильника, враховуючи те, що останній підтвердив свою справність, згідно наданого Акта від 17 жовтня 2020 року. Однак, КП «Кривбасводоканал» 06 листопада 2020 року відмовив позивачу у здійсненні перерахунку плати за водопостачання згідно показників лічильника та зазначив, що нарахування за послуги централізованого постачання холодної води та відведення за адресою мешкання позивача відповідно до показників водолічильника здійснюватиметься з 17 жовтня 2020 року, а до цього нарахування здійснювалось за нормами водопостачання, затвердженими рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 грудня 2012 року №367, тому нарахування плати за відповідні послуги здійснювалось у відповідності та на підставі вимог чинного законодавства України в сфері питного водопостачання, підстав для перерахунку у підприємства немає.

На думку позивача, КП «Кривбасводоканал» неправомірно перекладає обов`язок контролю за своєчасність проведення повірки на позивача, тим самим порушуючи права позивача, створюючи для останньої негативні наслідки у вигляді необґрунтованого боргу за послуги з водопостачання та водовідведення, які фактично відповідачем не були надані. Крім того здійснення нарахування відповідачем плати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за вищевказаною адресою лише на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 грудня 2012 року №367, не доводить тверджень щодо здійснення нарахування. Зазначене рішення виконкому міської ради лише затверджує нормативи питного водопостачання населення м. Кривого Рогу та норм витрат питної води на поливання газонів, присадибних ділянок, теплиць, але ніяк не регламентує питання водоспоживання за наявності квартирних засобів обліку. Позивач вказує на те, що їй не надсилалися повідомлення рекомендованим листом про настання строку проведення періодичної повірки. Окрім того, законодавство у сфері житлово-комунальних послуг не передбачає відповідальності споживача за прострочення проведення повірки засобів вимірювальної техніки, а відтак позивач не має нести тягар несприятливих наслідків для себе. Отже та обставина, що у період прострочення проведення періодичної повірки приладу обліку води відповідач здійснював нарахування плати за послугу централізованого водопостачання і водовідведення на підставі норм водоспоживання, не лише не виключає можливості, а й зобов`язує відповідача переглянути ці нарахування після підтвердження справності лічильника води, що відповідає засадам законності, добросовісності та справедливості. У даному випадку порушуються права позивача, як споживача, що полягає у тому, що при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише у одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, а ціна продукції визначеної неналежним чином. Так, замість вартості за фактично спожиті за адресою: АДРЕСА_1 протягом січня-жовтня 2020 року, 45 м3 води, відповідачем за цей період нараховано приблизно 86 м3. Враховуючи, що увесь час позивачем сплачувалось за водопостачання та водовідведення згідно показників лічильника, утворилася різниця між фактично спожитим позивачем обсягом води та тим, що нараховано КП «Кривбасводоканал» згідно нормативів. Проте в дійсності ця різниця - це не заборгованість, а ціна обсягу води, що відповідачем фактично не була надана, що є вочевидь несправедливою умовою. Виходячи з норм діючого законодавства, відповідач не вправі відмовляти позивачу від врахування показань засобів обліку позивача до 17 жовтня 2020 року та здійсненні перерахунку на підставі цих показників, та фактично наполягати на оплаті послуг з водопостачання за обсяг, що фактично ним не було надано.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру плати за надання послуг з постачання холодної води та водовідведення згідно показників приладу обліку води, встановленого в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за період з лютого 2020 року по жовтень 2020 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, у якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 25 липня 2019 року у справі № 161/626/17; від 29 квітня 2020 року у справі № 521/6670/18, у якій викладено висновок щодо обов`язку проведення повірки виконавцем послуг. Окрім цього, апеляційним судом не ураховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 та від 28 березня 2018 року у справі № 815/5331/16 щодо того, що саме виконавець послуг несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води та нікчемність положень, які покладають на споживача обов`язок щодо проведення повірки засобів обліку. У касаційній скарзі зазначено, що висновки апеляційного суду обнобічні та не спростовують можливості проведення перерахунку плати (зменшення) за спожиті позивачем послуги з водопостачання та водовідведення згідно показань існуючого квартирного приладу обліку води протягом усього часу за який вони не враховувалися у 2020 році. Для цього зовсім неважливо, за чиї кошти та хто має проводити повірку лічильника, а важливим є те, що не проведенням перегляду плати порушуються майнові права споживача та справедлива рівновага, оскільки відповідач наполягає на оплаті послуг, які ним фактично не були надані.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про здійснення перерахунку розміру плати за надання послуг за фактично наданий обсяг згідно показників приладу обліку води.

Справа № 216/1131/21 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

ОСОБА_1 укасаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки необґрунтоване відхилення апеляційним судом висновків Верховного Суду вносить непослідовність і суперечність до вже існуючої практики. Також, указаним не забезпечується дотримання засад законності, повноти, об`єктивності судового розгляду та веде до звуження прав позивача як споживача та більш вразливої категорії суб`єктів, слабшої сторони в правовідносинах з суб`єктом господарювання. Також, ОСОБА_1 укасаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але становить значний суспільний інтерес, оскільки категорія спору зачіпає широке коло споживачів та тенденція відмови монополістом у здійсненні споживачам перерахунку відповідно до конкретних показань справних приладів обліку води з підстав віддання переваги значно завищеним нормативам може встановлювати також і для них правила поведінки у подібних правовідносинах з КП «Кривбасводоканал». Окрім цього, ОСОБА_1 укасаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, однак має для неї виняткове значення, оскільки вона не отримала гарантоване законом право на справедливе вирішення, чим не забезпечено поваги до її прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Дії відповідача є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном. ОСОБА_1 зазначає, що формально справа вирішена, однак завдання суду не вирішено. Не ураховано фундаментальні висновки Верховного суду, відкинуто ряд доречних аргументів ОСОБА_1 , застосовано норми закону та висновки Верховного Суду у найбільш несприятливому для позивача тлумаченні, що не свідчить про об`єктивний та неупереджений розгляд. Усе це в сукупності становить виняткове значення для позивача, оскільки викликає глибоке відчуття несправедливості та незахищеності. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значеннядля відповідача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Кривбасводоканал» про здійснення перерахунку розміру плати з надання послуг за фактично наданий обсяг згідно показників приладу обліку води.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков