П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/18729/21

Провадження № 22-ц/4815/269/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересовано особа дії якої оскаржуються - державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Карпюк Володимири Володимирівни

стягувач ОСОБА_2

боржник ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іщук Н.В. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року, постановлену у м. Рівне в складі судді Першко О.О., у справі № 569/18729/21 ,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та постанову головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Карпюк Володимири Володимирівни.

Скарга мотивована тим, що у серпні 2021 року йому стало відомо, що постановою державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 04 квітня 2021 було відкрито виконавче провадження № 64999872 по примусовому виконанню виконавчого листа № 569/10665/14-ц, який виданий Рівненським міським судом Рівненської області 05 березня 2021 року, про стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів здійсненого державним виконавцем розмір заборгованості з 08 квітня 2014 року станом на 01 серпня 2021 року становить 126 776 грн. 19 коп.

08 вересня 2021 року отримав постанову головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпюк В.В. від 10 серпня 2021 року в тому числі про встановлення тимчасового обмеження, у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Вважає, що вказана постанова є незаконною і порушує не тільки його права та законні інтереси, але й інтереси неповнолітніх дітей. Зазначає, що з моменту, коли він дізнався про відкриття виконавчого провадження не пройшло чотири місяці, а вказану у постанові суму заборгованості 9 463 грн. 22 коп. він з перевищенням сплатив 09 вересня 2021 року. Крім того, постанова від 10 серпня 2021 року порушує його конституційне право на працю.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпюк Володимири Володимирівни задоволено.

Визнано постанову головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпюк Володимири Володимирівни від 10 серпня 2021 року у ВП № 64999872 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України винесену відносно ОСОБА_1 неправомірною.

Зобов`язано головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпюк Володимиру Володимирівну скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що боржнику не було відомо про зобов`язання зі сплати аліментів. Місцевий суд встановив неправомірність дій державного виконавця Карпюк В.В. щодо винесення постанови від 10 серпня 2021 року, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження він отримав 17 серпня 2021 року, а отже не пройшло чотири місяці відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

У подані на рішення апеляційній скарзі представник заінтересованої особи дії якої оскаржуються, вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд застосував норми матеріального права, які не підлягають до застосування у даних правовідносинах. Суд не вказав жодної норми закону яку порушено державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови та не зазначив в чому полягає протиправність дій. Крім того, судом не враховано, що постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику відповідно до вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує на те, що скаржник пропустив строк звернення до суду, оскільки про наваність оскаржуваної постанови він дізнався 17.08.2021 року при ознайомленні із виконавчим провадженням та отримав копії всіх документів.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Встановлено, що 04 квітня 2021 року постановою державного виконавця Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження № 64999872 з примусового виконання виконавчого листа № 569/10665/14-ц виданого 05 березня 2021 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 08 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

10 серпня 2021 року державним виконавцем обчислено розмір заборгованості зі сплати аліментів, який за період з 08 липня 2014 року по 01 серпня 2021 року становить 126 776 грн. 19 коп.

10 серпня 2021 року головним державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпюк В.В. винесено постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Вказана постанова державного виконавця мотивована тим, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 10 серпня 2021 року за період з 04 квітня 2021 року по 31 липня 2021 року становить 9 463,22 грн. Боржник ухиляється ввід виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, яке підлягає примусовому виконанню.

Копію постанови від 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 отримав 06 вересня 2021 року, а 09 вересня 2021 року сплатив 12 000 грн. заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), чинного на час винесення державним виконавцем оспорюваних постанов, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник, зокрема, не погоджується з винесеною державним виконавцем постановою про встановлення тимчасового обмеження його прав.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIII в редакції, чинній на час винесення державним виконавцем оспорюваних постанов, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону № 1404-VIII cтрок обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тимчасові заходи, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 2, 5, 7, 9, 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року № 855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме пункту 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Обов`язковими підставами визнання рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є не лише сам по собі факт недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», а порушення прав сторони виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Убачається, що належні та достатні докази надсилання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, повідомлення про наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка не була погашена на час винесення оскаржуваної постанови Державного виконавця матеріали справи не містять.

Будь-яких належних та достатніх доказів проте, що державний виконавець приймав міри для повідомлення боржника щодо заборгованості, що утворилась після відкриття виконавчого провадження, а також необхідність сплати такої заборгованості до винесення постанови про тимчасове обмеження матеріали справи не містять.

Наявна в матеріалах справи ксерокопія довідки про причини повернення поштового повідомлення №900 (а.с. 17) не може бути належним доказом надсилання боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою вказаною у виконавчому листі, оскільки не мітить будь-яких ідентифікуючих даних, зокрема адреси надсилання, призвіще отримувача, тощо.

Разом з тим, убачається, що з матеріалами ВП №64999872 скаржник ознайомився 17 серпня 2021 року, а копію оскаржуваної постанови від 10.08.2021 отримав 06.09.2021 року. Після чого, 09 вересня 2021 року сплатив 12 000 грн. заборгованості зі сплати аліментів.

Такі дії заявника свідчать про його намір добровільно виконати рішення суду про стягнення аліментів, проте із незалежних від нього причин утворилась заборгованість.

Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення державним виконавцем певних дій щодо його виконання і наявність заборгованості, за відсутності належних допустимих, достовірних та достатніх доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника. Крім цього, судом не встановлено будь-яких вагомих обставин, які б свідчили про те, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України сприятиме виконанню судового рішення.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги проте, що скаржник пропустив строк звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки суб`єкт оскарження не надав доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 17.08.2021 копії постанови від 10.08.2021. Навпаки убачається, що 17.08.2021 року державний виконавець надіслав через АТ «Укрпошта» на адресі боржника повідомлення, яке останній отримав 06.09.2021.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іщук Н.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 січня 2022 року.

Головуючий :

Судді :