П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/11507/21

Провадження № 22-ц/4815/52/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Левчук О.В.

Рішення суду першої інстанції проголошено

повним текстом о 16 год. 47 хв. 09 червня 2021 року

у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ;

заінтересована особа - ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

заявника - адвокат Шендера Олена Миколаївна;

заінтересованої особи - адвокат Грозік Іван Іванович;

за участі: учасників справи та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , подану в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 із заявою в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису. Мотивуючи вимоги, ОСОБА_1 вказувалося, що колишній чоловік - ОСОБА_2 відзначається проявами неконтрольованої агресії та неодноразово вчиняв та продовжує вчиняти фізичне, психологічне, економічне насильство відносно неї. Зокрема, 31.01.2021 ОСОБА_5 по телефону при дитині погрожував "спущеними колесами" в автомобілі, приїздом до її матері і психологічною розправою з нею. Пізніше він прийшов в школу, маючи намір забрати доньку проти її волі. По даній події було звернення до поліції щодо неправомірних дій заінтересованої особи, про що зроблено запис ЄО№5294 від 04.02.2021.

Згодом ОСОБА_5 без узгодження та попередження з ОСОБА_1 забрав з садка сина до себе на роботу. Коли заявник прийшла забрати сина в офіс, то випадково зачепила датчик, з якого вилетіла батарейка, через що ОСОБА_5 застосував до неї фізичну силу Після цього викликав працівників поліції. Наступного дня вона прийшла до нього на роботу, бажаючи мирно вирішити конфлікт, а також купити планшет або ноутбук, оскільки в доньки мало початись дистанційне навчання. В результаті ОСОБА_5 видалив заявника за двері та наніс ушкодження мізинця. За вказані дії відкрито кримінальне провадження №0000895, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31.03.2021.

18.04.2021 заінтересована особа без попередження приходив додому до ОСОБА_1 , при малолітніх дітях принижував її авторитет як матері, спілкувався зверхньо та агресивно. Внаслідок цього на наступний день вона була змушена з донькою звернутись до психолога, котрий встановив діагноз тривожно-фобічний розлад у дитячому віці, а саме через сприйняття тата, як загрозу, (копія мед. книжки додається) та направив на консультацію до лікаря невролога. 22.04.2021 лікар-невролог встановив діагноз "Розлад вегетативної нервової системи, дерматографічна кропив`янка".

12.05.2021 ОСОБА_5 напав на заявника, намагаючись силоміць вирвати дитину, котра перебувала на руках ОСОБА_1 , застосував до неї фізичну силу. За вказані дії відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України, №0001323, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.05.2021.

25.05.2021 вночі за адресою: АДРЕСА_1 було розбите вікно в будинку матері ОСОБА_1 - ОСОБА_6 гранітним каменем з наклейкою "Розпалювач багаття".

Того ж вечора з боку ОСОБА_2 відбулось переслідування і напад на її теперішнього чоловіка - ОСОБА_8 , внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у виді зламаної ноги. Відкрито кримінальне провадження №0001479 від 26.05.2021 щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

28.05.2021 ОСОБА_5 призначив їй зустріч за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_8 . В ході зустрічі ОСОБА_2 погрожував, що якщо вона не відкличе позовну заяву про стягнення аліментів та поділ майна подружжя, за яким має бути стягнутий автомобіль, він оприлюднить компрометуючі відеозаписи та інші дискредитуючі честь та гідність матеріали.

02.06.2021 ОСОБА_5 переслідував ОСОБА_1 біля музичної школи, знімав на камеру, як вона сідає в авто і починає їхати.

До заяви ОСОБА_1 додала диск з відеозаписами. Також вона зазначала, що насильство зі сторони чоловіка, було спрямовано, окрім неї, і на їх малолітніх дітей.

Крім того, діти були свідками (очевидцями) протиправних дій відносно матері. Внаслідок спричинених кривдником насильницьких дій суттєво погіршився стан здоров`я заявника.

З вказаних міркувань просила видати обмежувальний припис у виді застосування заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 200 (двохсот) метрів до місця проживання ОСОБА_1 та їх неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 (двох) км до ОСОБА_1 за місцем проживання її матері ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та їх неповнолітніх дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому йому, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де вона покликається на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, що полягало у неповному з`ясуванні фактичних обставин справи, неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про те, що рішення суду попередньої інстанції помилково вмотивоване відсутністю належних, достатніх і достовірних доказів, у розумінні положень Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", вчинення ОСОБА_2 актів домашнього насильства щодо ОСОБА_1 та їх спільних дітей, оскільки суд неповно дослідив всі обставини справи та прийшов до хибного висновку, що між учасниками справи існує спір щодо усунення перешкод щодо участі у вихованні, вільному спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у вихованні дітей.

З цих підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу заінтересована особа не скористалась, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направляла.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як було з`ясовано судом, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2020 року у справі 569/8281/19 шлюб, зареєстрований 08 серпня 2010 року між учасниками справи Мізоцькою селищною радою Здолбунівського району Рівненської області, актовий запис №12, розірвано.

Від шлюбу народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Спасівською сільською радою Здолбунівського району Рівненської області 18.08.2011, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 16.05.2017.

На час вирішення правовідносин ОСОБА_1 з дітьми мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про що свідчить копія Акту про фактичне проживання осіб від 07.06.2021, складеного Головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Європейський", та копія Договору найму (оренди) житла від 01.06.2020.

Звертаючись до суду із заявою про застосування обмежувального припису, ОСОБА_1 вказувала, що заінтересована особа систематично застосовує насильство щодо неї та їх дітей, у зв`язку з чим просила застосувати обмежувальний припис до ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 3501 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на батьків (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За правилами п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Норми ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" вказують, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" встановлено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Висновки суду з цього приводу узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Повно і правильно встановивши обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та застосувавши при вирішенні існуючих правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань саме по собі не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є лише підставою для досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення.

Тому факт існування щодо ОСОБА_2 розпочатих кримінальних проваджень, без прийняття в їх межах остаточного рішення судом, не може свідчити про наявність в його діях ознак домашнього насильства в розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Також обґрунтованими є висновки про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак домашнього насильства, зокрема, коли він 04.02.2021 намагався забрати доньку зі школи, 29.03.2021 забрав з дитячого садка сина до себе на роботу та 18.04.2021 приходив до житла заявниці поспілкуватись з дітьми без дозволу матері. Так, вказані факти жодним чином не свідчать про ознаки будь-якого насильства ОСОБА_2 , оскільки за зазначені діяння або ж за будь-які інші його не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 1732 КУпАП, а також відсутні будь-які інші об`єктивні і переконливі докази з приводу насильницьких дій заінтересованої особи щодо заявника та малолітніх дітей.

Окрім іншого, апеляційний суд звертає увагу, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02.04.2021 визначено спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дітей, проте вказане рішення не набрало законної сили, оскільки заявницею ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи норми Сімейного кодексу України (ст.ст. 160, 161), місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Так, малолітні діти на час розгляду справи проживають з ОСОБА_1 , однак учасники справи не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти, а також відсутнє рішення органу опіки та піклування або суду, яке набрало законної сили щодо визначення місця їх проживання, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 не мав (не має) права бачитись з дітьми та забирати їх з дошкільних навчально-виховних закладів.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду щодо того, що долучені ОСОБА_1 відеозаписи не підтверджують твердження заявниці, що ОСОБА_2 переслідує її чи дітей або ж вчиняє щодо них домашнє насильство

Інші доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, адже були предметом дослідження судом першої інстанції та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без змін, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 25.01.2022

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М. Ковальчук