Справа № 591/3620/18
Провадження № 2/591/26/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Чмуневич М.О.

позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в загальному позовному проваджені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 та свої вимоги мотивує тим, що вона знайома з відповідачем з 03 липня 2001 року. З жовтня 2001 року почали мешкати однією сім`єю, між ними склалися усталені стосунки, які притаманні подружжю. Вони мали взаємні права та обов`язки по відношенню один до одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Неодноразово змінювали місце проживання, разом переїздили з однієї квартири до іншої. Для оточуючих та друзів вони були чоловіком та дружиною, вели сумісний бізнес, яким займались разом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 , батьком якої записано відповідача.

У цей час за сумісні кошти придбавалось різне майно в інтересах сім`ї, у тому числі і автомобілі.

04 травня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб.

20 червня 2012 року в автосалоні «Porshe» в м. Києві за 67 000 доларів США сторонами було придбано автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2012 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , який було оформлено на відповідача.

12 липня 2017 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми шлюб між сторонами було розірвано.

Посилаючись на зазначені обставини, та з урахуванням вимог ст. 61 Сімейного кодексу України, просить суд постановити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з жовтня 2001 року по 04 травня 2012 року; визнати автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2012 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2018 року позовна заява залишена без руху. 18 липня 2018 року позивачка надала суду документи на виконання ухвали суду від 05 липня 2018 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2018 року відкрите у зазначеній справі загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 01 жовтня 2018 року о 09 год. 00 хв.

28 серпня 2018 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2018 року відкрито провадження у справі №591/4397/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Предметом позову у вказаній справі є стягнення Ѕ вартості автомобіля VOLKSWAGENTOUAREG, 2012 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 .

Підставами пред`явлення позову у справі №591/4397/17 є ті ж самі обставини, що і у справі №591/3620/18, зокрема, проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2001 року по 04 травня 2012 року, придбання вказаного автомобіля за спільні кошти та під час шлюбу.

Зазначає, що його позиція є ідентичною з позицією в цій справі. Зокрема, він наголошує, що:

1) він ніколи не жив з ОСОБА_1 однією сім`єю, жодних доказів щодо цих обставин до позову не надано. В позовній заяві навіть не викладено обставини, які на думку позивача, встановлюють факт їхнього проживання однією сім`єю, в цій часті позов взагалі не обґрунтований.

2) Автомобіль VOLKSWAGEN TAUREG, про визнання якого спільною сумісною власністю заявлено позов, не є спільним майном подружжя, так як придбаний за особисті кошти та є його особистою приватною власністю.

Відповідач зазначає, що все життя, з початку самостійного заробітку коштів, мав у приватній власності автомобілі, а, починаючи з 1998 року, за наявності вільних коштів та за власним бажанням він придбавав нові автомобілі. По мірі зношення автомобілів та наявності коштів, він здійснював продаж належного йому автомобіля, кошти отримані від продажу старого автомобіля відповідач вкладав у придбання нового та за наявні власні кошти здійснював повну оплату вартості нового автомобіля.

Щодо автомобіля VOLKSWAGEN TAUREG кошти у його придбання були вкладені відповідачем наступним чином:

- кошти в сумі 22 тис. дол. США (еквівалент 176 тис. грн. за курсом 8 до 1) отримані від продажу автомобіля SUBARU OUTBACK, що належав йому, та частина особистих заощаджень, стали першим внеском у його придбання спірного автомобіля, що згідно договору від 08 травня 2012 року складав 217670,66 грн., еквівалент 27 тис. дол. США.

- залишок коштів в сумі приблизно 38 тис. дол. США, він сплатив протягом року, останній платіж було здійснено 22 травня 2013 року. Оплата вартості автомобіля здійснювалась за рахунок доходу від підприємницької діяльності - здавання в оренду власного нерухомого майна, які є його особистими коштами.

На підтвердження факту сплати вартості автомобіля за рахунок особистих коштів надає копії відповідних договорів оренди та правоустановчих документів на нерухоме майно, договори оренди, декларації про доходи тощо.

Позивач не надала жодних доказів, що за період з жовтня 2001 року по дату фактичного припинення шлюбних відносин (листопад 2016 року) мала самостійний заробіток та вкладала кошти у придбання автомобіля VOLKSWAGEN TAUREG, тому і в цій частині позов є безпідставним.

Посилаючись на вказане, просить суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю (т. І а.с. 34-35).

01 жовтня 2018 року підготовче засідання відкладено до 10 жовтня 2018 року у зв`язку з відрядженням головуючого.

10 жовтня 2018 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 28 грудня 2018 року у зв`язку з клопотанням відповідача про відкладення.

28 грудня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 05 березня 2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 10 червня 2019 року.

Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддю Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Грищенко О.В.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 травня 2019 року прийнято до розгляду дану справу суддею Грищенко О.В., призначено розгляд справи на 10 червня 2019 року.

10 червня 2019 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 30 серпня 2019 року за клопотанням позивачки.

30 серпня 2019 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 28 жовтня 2019 року у зв`язку з закінченням процесуально відведеного часу.

28 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 21 січня 2020 року у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання.

21 січня 2020 року розгляд справи відкладено до 12 лютого 2020 року у зв`язку з проведенням перевірки правоохоронними органами за фактом замінування будівлі.

12 лютого 2020 року розгляд справи відкладено до 22 травня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному.

22 травня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 29 липня 2020 року для виклику свідків.

Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя Грищенко О.В. звільнена у зв`язку з поданням заяви про відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2020 року прийнято справу до провадження суддею Сидоренко А.П., призначено розгляд справи 05 жовтня 2020 року.

05 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 26 січня 2021 року у зв`язку з неявкою позивачки до суду.

26 січня 2021 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 30 квітня 2021 року, витребувано документи.

30 квітня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 04 серпня 2021 року в зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення.

04 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 12 жовтня 2021 року для виклику свідків.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позиваки ОСОБА_1 - адвоката Турченка С.П. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета позову.

12 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 22 грудня 2021 року у зв`язку з неявкою позивачки.

22 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду в зв`язку з закінченням процесуально відведеного часу по справі оголошено перерву до 13 січня 2022 року.

В зазначеному судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши думку учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що 04 травня 2012 року сторони по справі уклали шлюб, який зареєстровано Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №338, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. І а.с.10).

Відповідно до рішення Ковпаківського районного суд м. Суми від 12 липня 2017 року, по справі №592/4548/17, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (т. І а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , її батьками є сторони (т. І а.с. 8).

З довідки Територіального Сервісного центру № 5946 від 23 вересня 2017 року №31/18/5946-2217 вбачається, що згідно з обліковими даними ЄДР МВС за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , було зареєстровано транспортні засоби, які знято з обліку або перереєстровано на іншого власника:

- OTOSAN, 1994 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_2 ;

- SUBARU Legasy Outback, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_3 ;

- DAEWOO Nubira E4LS510, 1998 року випуску, зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_4 ;

- NISSAN Primera, 2003 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_5 ;

- BMW316, 1986 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_6 .

20 червня 2012 року автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , який 21 лютого 2017 перереєстровано на іншого власника. 22 вересня 2017 року даний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 з видачею номерного знаку НОМЕР_8 (т. І а.с.42).

Згідно платіжного доручення №1 від 15 червня 2012 року ОСОБА_3 перераховано на користь ТОВ «Автосоюз» 217670, 66 грн.(т. І а.с.43).

За платіжним дорученням№1 від 16 липня 2012 року ОСОБА_3 на користь ТОВ «ПоршеМобіліті» перераховано 11481,09 грн.(т. І а.с.44).

Згідно платіжного доручення №1 від 14 серпня 2012 року ОСОБА_3 перерахував на користь «ПоршеМобіліті» 11 520,11 грн. (т. І а.с.45).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 за період з 02 квітня 2012 року по 30 червня 2012 року, з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2012 року, з 01 січня 2013 року по 31 травня 2013 року вбачається, що відповідачем проводилась сплата заборгованості за кредитом (т. І а.с.46, 47-48, 49-50).

На підтвердження внесення обов`язкових платежів за кредитним договором, відповідачем надано суду платіжні доручення (т. І а.с.51-53).

Позивачкою ставиться питання про встановлення факту проживання її однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з жовтня 2001 року по 04 травня 2012 року.

За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені частиною другою статті 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, справа № 6-97цс11.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За відсутності спору про право цивільне юридичні факти підлягають встановленню судом у порядку окремого провадження. Так, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.

Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року, справа № 482/2163/17.

Також згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 138/2515/15-ц, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Позивачкою не доведено підстави звернення з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2001 року по 04 травня 2012 року, оскільки жодних майнових вимог щодо придбання спільного з відповідачем майна саме в цей період не заявляється.

За таких обставин заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності, суд виходить з такого.

Під час судового розгляду встановлено, що сторони уклали шлюб 04 травня 2012 року, під час перебування в якому 20 червня 2012 року придбано спірний автомобіль.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 369/3800/19.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц.

Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач посилається на те, що спірний автомобіль був придбаний, хоча у період шлюбу з позивачкою, але за його особисті кошти.

З договору купівлі-продажу автомобіля від 08 травня 2012 року (т. І а.с. 11-12) вбачається, що спірний автомобіль придбано за 525017 грн. 00 коп., що дорівнює 64607,00 дол. США (п. 2.1.).

За умовами цього договору покупець зобов`язується сплатити ціну товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в наступному порядку: 262670 грн. 66 коп. покупець сплачує в якості першого внеску протягом 1 дня з моменту підписання цього договору, решту ціни товару покупець сплачує за рахунок надання йому фінансовою установою кредитних коштів протягом 3-х робочих днів з моменту реєстрації товару в органах МРЕВ ДАІ (п. 2.3.).

Однак, відповідачем ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що сплачені кошти за автомобіль в зазначеній сумі є саме його власними коштами.

Зокрема, відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин отримання коштів від продажу автомобіля SUBARU Legasy Outback, частина від яких, за його твердженням, була сплачена за спірний автомобіль.

Довідка Територіального сервісного центру № 5946 від 23 вересня 2017 року (т. І а.с. 42) містить зазначення транспортних засобів, які були зареєстровані за відповідачем та які були зняті з обліку та перереєстровані на іншого власника, але відомості про характер відчуження вказаного рухомого майна, також як і розміру виручених від відчуження транспортних засобів коштів довідка не містить.

Крім того, за твердженням відповідача, частину коштів суми за спірний автомобіль, було сплачено за рахунок кредитних коштів, проте такі кошти були отримані ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою.

Відомості про те, що саме особисті кошти позивача були спрямовані на погашення кредиту, суду не надано.

Посилання відповідача на договори оренди (т. І а.с. 56-58, 59-61, 62-64, 67-68, 69-70) не можуть слугувати доказами придбання спірного автомобіля за власні кошти, оскільки жодних доказів на підтвердження розміру коштів отриманих від здачі в оренду нерухомого майна за цими договорами суду не надано, а вказані договори оренди лише констатують розмір обумовленої орендної плати.

Також відповідачем не доведено, що вказані ним кошти були витрачені саме на придбання спірного автомобіля. Не можуть бути підтвердженням цієї обставини і податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (т. І а.с. 71-72, 73-74), оскільки вказані документи відображають отриманий відповідачем дохід за певний період.

За таких обставин презумпція спільності права власності подружжя на придбаний автомобіль в період шлюбу відповідачем ОСОБА_3 належними та допустимими доказами не спростована.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності сторін.

В частині вимог позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з жовтня 2001 року по 04 травня 2012 року необхідно відмовити за необгрунтованістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності задовольнити частково.

Визнати автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2012 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Повне судове рішення виготовлене 22 січня 2022 року.

Суддя А.П.Сидоренко