Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7827/21
Номер провадження2/711/475/22
РІШЕННЯ
18 січня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді: Казидуб О.Г.
при секретарі : Зайцевій О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя ,-
ОСОБА_1 30.11.2021 року звернувся до придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, вказавши, що з 02.08.1988 року він перебував в шлюбі з відповідачкою. Шлюб між ними було розірвано 24.12.2003 року. В період перебування в шлюбі з відповідачкою на підставі передавального акту від 23.06.1997 та рішення виконкому Черкаської міської ради від 22.11.2003 №326 ними була набута квартира за адресою АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема вказаної квартири. Позивач вказує, що оскільки квартира набута ними в період шлюбу, то вона є спільним майном подружжя та підлягає розподілу шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину вказаної квартири.
На підставі викладеного просив здійснити поділ майна квартири за адресою АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної квартири.
Ухвалою суду від 02.12.2021 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Ухвалою суду від 22.12.2021 справу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному порядку з викликом (повідомленням) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.
12.01.2022 року відповідачем ОСОБА_2 до суду подано заяву, в якій вона просить застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 позовну давність. Свою заяву обґрунтовує тим, що вони з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 1988 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 24 грудня 2003 року серії НОМЕР_1 шлюб між нами розірваний. З часу розірвання шлюбу позивач не проживає у спірній квартирі, комунальні платежі не сплачує, натомість зареєстрований за іншою адресою. Отже, строк на звернення в суд з даним позовом розпочався 24 грудня 2003 року. Однак, позов поданий в суд 30.11. 2021 року, тобто через 18 років після розірвання шлюбу.?При цьому відсутні докази про поважні причини, які протягом 18 років до дня звернення з позовом перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду. Отже, тривала бездіяльність позивача свідчить про те, що він розумів, що у добровільному порядку не отримає своєї частки в спірній квартирі, право власності на яку залишилось за відповідачем. А тому вважає, що до позовної заяви ОСОБА_1 про поділ майна, необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. На підставі викладеного просила в позові відмовити повністю.
Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились. Причини неявки суду невідомі.
Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02.07.1988 року перебували в зареєстрованому зареєстровано шлюбі, що підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 . Факт перебування в шлюбі з 1988 року визнається та не заперечується сторонами в наданих ними заявах.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 24.12.2003 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 , виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської Ради народних депутатів, - ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру підтверджується також копією технічного паспорту.
Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.
Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Такий же порядок розподілу спільного майна подружжя, яке набуте в період шлюбу за спільні кошти закріплено в п. 1 частини 2 ст. 372 ЦК України, - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Оскільки судом встановлено, що вказане вище майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, то і право спільної сумісної власності, на дане майно, мають обидві сторони в рівних частках.
В той же час відповідачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 позовної давності.
Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно до ч. 2 ст. 72 СК України (в редакції що була чинною на час розірвання шлюбу між сторонами), - до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Аналогічна норма закріплена в ч. 2 ст. 72 СК України, що діє на момент розгляду даної справи.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. При цьому Позовна давність обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті106,107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2ст. 72 СК України).
Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 584/1319/16-ц, від 06.11.2019 року у справі № 203/304/17.
Так судом встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 24.12.2003 року, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 30.11.2021 року, тобто майже через 18 років після розірвання шлюбу з відповідачкою, що виходить за межі трирічної позовної давності визначеної ст. 72 СК України.
При цьому позивачем значено в позові, що йому достовірно було відомо про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , а також, що з моменту розірвання шлюбу, вони з відповідачкою не можуть дійти згоди про розподіл спірної квартири.
Тобто з 23.12.2003 року між позивачем та відповідачем виникало питання про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , проте згоди між ними не було досягнуто, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Вказане вище дає підстави прийти до висновку, що починаючи з 24.12.2003 року (з часу розірвання шлюбу) між сторонами існує спір про поділ спірної квартири, проте з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 30.11.2021 року, тобто після сливу трирічного строку позовної давності.
На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя слід відмовити.
На підставі ст. ст. 57, 60-61, 65, 72 СК України, 369, 391, 256, 257, 261 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.01.2022.

Головуючий: О. Г. Казидуб