Справа № 591/2583/21
Провадження № 2/591/2982/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2021 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання - Товстухи Д.О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Микитенка В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали справи № 591/2583/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що йому була завдана матеріальна та моральна шкода, спричинена неефективністю ведення досудового розслідування, що призвело до надмірної тривалості кримінального провадження №00000030 від 06.05.2014 року за фактом порушення службовими особами Сумської міської ради обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідач не дотримався розумних строків, не здійснив належним чином розслідування у кримінальному провадженні, чим завдав позивачу моральної та майнової шкоди у розмірі вартості не отриманого протягом 30 років в особисту власність житла. Досудове розслідування здійснювалося різними органами, зокрема СВ прокуратури Сумської області. Слідство проводилося неефективно, що встановлено в постанові першого заступника Генерального прокурора, тому здійснення досудового розслідування доручено СВ ГУНП в Полтавській області.

Вказує на те, що протиправне невиконання прокуратурою Сумської області ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та судового рішення, а саме Постанови Верховного Суду від 14.04.2020 року щодо негайного припинення порушень органом місцевого самоврядування, а також на усунення порушень територіальної підслідності та не прийняття заходів на відновлення його конституційного права на належне в особисту власність житло, призвело до протиправної неефективності досудового розслідування та надмірної його тривалості нелегітимним органом досудового розслідування. Встановлене Постановою ГПУ від 10 липня 2018 року свідчить про невиконання прокуратурою Сумської області ст. 131-1 Конституції України, продовження порушення ст. 47 щодо конституційних прав звільнених офіцерів, а також за особистої бездіяльності прокуратури Сумської області, по цей час не встановлено складу злочину в діях посадових осіб виконкому Сумської міської ради та не відновлено його конституційне право.

Зазначає, що матеріальна шкода полягає в незабезпеченні його конституційних прав на отримання належного в особисту власність житла за невиконанням основного обов`язку правоохоронного органу щодо негайного припинення порушень посадовими особами виконкому м. Суми та відновлення його конституційного права на житло.

Внаслідок таких порушень з боку відповідача, порушення не припинено, а винних у їх вчиненні осіб фактично звільнено від кримінальної відповідальності. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває майже 7 років.

З урахуванням неодноразових звернень позивача до судів в зв`язку з бездіяльністю відповідача, глибоке душевне власне сприйняття несправедливості, вважає, що внаслідок незаконних та безвідповідальних дій та злочинної бездіяльності посадових осіб йому завдано моральної шкоди. Вказує на те, що протягом 10 років є особою похилого віку, на підтримку якої має бути направлена вся соціальна політика держави.

Вважає, що протягом тривалого часу відповідач протиправними діями та бездіяльністю не забезпечив відновлення його конституційного права на особисте житло, чим продовжує наносити моральну шкоду. Все це негативно відображається на стані його здоров`я, він постійно відчуває душевні страждання, нервові стреси, незручності та від негараздів та суперечок в нього постійно змінюється кров`яний тиск, болить голова, порушився нормальний сон, пропав апетит. Крім цього, прийняті відповідачем незаконні рішення, змусили його неодноразово звертатися до суду, внаслідок чого він поніс значні матеріальні витрати на оформлення заяв та юридичну допомогу, поїздки в судові засідання.

Вважає, що невиконання судових рішень, які набрали законної сили та недотримання відповідачем розумних строків розслідування справи завдало позивачу моральної та майнової шкоди у розмірі вартості не отриманого протягом 30 років в особисту власність житла.

Розмір моральної шкоди оцінює в 700 000,00 грн. за знищення його здоров`я, незабезпечення усунення порушень в наданні йому в особисту власність житла протягом 7 років.

Тому просить забезпечити виконання норми прямої дії ст. 3 Конституції України та визнання невчинення відповідачем імперативно встановлених обов`язків про негайне здійснення заходів на припинення порушень щодо негайного припинення порушень конституційних прав звільнених офіцерів на особисте житло, а також, що заборонена законодавством непряма дискримінація громадянина похилого віку щодо забезпечення права володіння відповідним майном мала місце, доказ про їх відсутність покласти на відповідача; покласти цивільну відповідальність за завдання шкоди на Сумську обласну прокуратуру за визнанням постановою від 10 липня 2018 року заступника Генерального прокурора України неефективності ведення відповідачем досудового розслідування та надмірну більш 4 років тривалість кримінального провадження №00000030 від 06.05.2014, в якому позивач є потерпілою особою, що призвело до порушення його права на першочергове отримання житла та наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями і бездіяльністю відповідача та заподіяння шкоди позивачу; стягнути з державного бюджету України на його користь на відшкодування завданої шкоди незаконними діями: матеріальної шкоди в сумі 2984915,32 грн., моральної шкоди в розмірі 700 000,00 грн.; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення позову.

17 травня 2021 року Сумська обласна прокуратура подала письмовий відзив, в якому зазначила, що матеріали справи не містять жодної ухвали слідчого судді чи судового рішення, яким би визнавалися дії чи бездіяльність органів досудового слідства у тому числі Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області протиправними, що виключає цивільно-правову відповідальність. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання йому моральних страждань, не доведений причинно-наслідковий зв`язок між станом здоров`я позивача та спричиненою, на його думку, шкодою, не доведений факт заподіяння матеріальної шкоди на суму 2984915,32 грн. та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями та шкодою. Позивачем не вказано, яким чином допущено бездіяльність саме органами прокуратури області, у який проміжок часу та за яких обставин. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження бездіяльності посадових та службових осіб органів прокуратури області. Просить застосувати наслідки пропуску позовної давності. Оскільки позивач вказує на розрахунок заподіяної шкоди з 5 травня 2014 року, тобто з того моменту коли дізнався про порушене право, однак до суду звернувся лише 15 квітня 2021 року.

20 травня 2021 року представник Державної казначейської служби України подала до суду письмові пояснення, в яких проти позову заперечує.

Постановою Сумського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 6 серпня 2921 року скасовано, справу направлено до Зарічного районного суду м. Суми для продовження розгляду.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 6 жовтня 2021 року прийнято справу до розгляду, призначено підготовче судове засідання на 28 жовтня 2021 року.

Ухвалою від 28 жовтня 2021 року призначено справу до судового розгляду на 10 листопада 2021 року.

10 листопада 2021 року відкладено розгляд справи до 23 листопада 2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді в розгляді іншої кримінальної справи.

Протокольною ухвалою головуючого від 23 листопада 2021 року відкладено розгляд справи до 13 грудня 2021 року у зв`язку з закінченням робочого часу та наполяганням позивача на врученні йому копії ухвали про відмову в задоволенні заяви про відвід головуючому.

Протокольною ухвалою головуючого від 13 грудня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 23 грудня 2021 року у зв`язку із закінченням процесуального часу.

Протокольною ухвалою від 23 грудня 2021 року оголошено перерву до 31 грудня 2021 року у зв`язку із закінченням процесуального часу.

Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

21 лютого 2014 року ОСОБА_1 звертався до прокуратури Сумської області з письмовою заявою про вчинення злочину головою виконкому м. Суми ОСОБА_3 за ознаками ч. 2 ст. 382, ч.2 ст. 364, ст. 442 КК України (Т.1 а.с. 231-238).

6 травня 2014 року було внесено відомості до ЄРДР у кримінальному провадження №00000030 від 06.05.2014, за фактом порушення службовими особами органів місцевого самоврядування м. Суми обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, що призвело до порушення права ОСОБА_1 на першочергове отримання житла (Т. 1 а.с.244)

4 січня 2018 року позивач звертався до першого заступника прокурора Сумської області Сидоренка І.А. з письмовим клопотанням про прийняття рішень та здійснення заходів на усунення порушень у досудовому розслідуванні, внесеному до ЄРДР за №00000030 від 06.05.2014 та проведення слідчих дій (Т.1 а.с. 216-217).

7 березня 2018 року позивач звертався до першого заступника прокурора Сумської області Сидоренка І.А. з письмовою заявою про вчинення злочину посадовими особами правоохоронних органів в кримінальному провадженні №00000030 від 06.05.2014 (Т.1 а.с. 218-219).

13 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Сумської області з письмовим клопотання про проведення слідчих дій у досудовому розслідування в кримінальному провадженні №00000030 від 06.05.2014 (Т.1 а.с. 226-228).

13 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Сумської області з письмовою скаргою на порушення у проведенні слідчих дій у досудовому розслідуванні за ЄРДР №00000030 від 06.05.2014 (а.с.229-230).

Постановою першого заступника Генерального прокурора Сторожук Д. від 10 липня 2018 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000030 від 06.05.2014 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 382 КК України доручено СВ ГУНП в Полтавській області. Згідно тексту постанови, досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється понад 4 роки різними органами СВ Сумського ВМ УМВС України в Сумській області, СВ прокуратури Сумської області та з 15.11.2016 року - СУ ГУНП в Сумській області. Протягом вказаного періоду слідство проводиться неефективно, без дотримання вимог щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. (Т. 1 а.с.23).

Суд не приймає до уваги посилання позивача на неправомірність вказаної постанови та незаконність передачі справи до СВ ГУНП в Полтавській області, оскільки суд позбавлений можливості надавати оцінку діям першого заступника Генерального прокурора Сторожук Д. в межах даної цивільної справи.

Разом з цим, в постанові констатовано неефективне проведення досудового розслідування, зокрема і органами Прокуратури Сумської області.

Суд вважає, що проведення досудового розслідування здійснювалося безпосередньо слідчим відділом Прокуратури Сумської області, органи прокуратури також здійснювали процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), і така правова позиція зазначена у постанові ВС/КЦС, справа № 638/6944/16-ц від 25.07.2018 року.

Відповідно до ст.129 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Встановлено, що правовідносини сторін виникли з підстав неправомірних дій, рішень та бездіяльності посадових осіб, ряд слідчих дій в кримінальному провадженні здійснювалося на підставі вищезазначених ухвал слідчих суддів за зверненням позивача.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі статті 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування;

3) доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування;

4) доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;

5) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

7) скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих;

8) ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування;

9) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

10) погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання;

11) повідомляти особі про підозру;

12) пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян, які через фізичний стан чи матеріальне становище, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права, у порядку, передбаченому цим Кодексом та законом;

13) затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання;

14) звертатися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

15) підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом;

16) погоджувати запит органу досудового розслідування про міжнародну правову допомогу, передання кримінального провадження або самостійно звертатися з таким клопотанням в порядку, встановленому цим Кодексом;

17) доручати органу досудового розслідування виконання запиту (доручення) компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу або перейняття кримінального провадження, перевіряти повноту і законність проведення процесуальних дій, а також повноту, всебічність та об`єктивність розслідування у перейнятому кримінальному провадженні;

18) перевіряти перед направленням прокуророві вищого рівня документи органу досудового розслідування про видачу особи (екстрадицію), повертати їх відповідному органу з письмовими вказівками, якщо такі документи необґрунтовані або не відповідають вимогам міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи законам України;

19) доручати органам досудового розслідування проведення розшуку і затримання осіб, які вчинили кримінальне правопорушення за межами України, виконання окремих процесуальних дій з метою видачі особи (екстрадиції) за запитом компетентного органу іноземної держави;

20) оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом;

21) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Суд приймає до уваги та вважає, що права позивача порушені.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особі, а на державу Україна.

Після передачі кримінального провадження №00000030 від 06.05.2014 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 382 КК України до СВ ГУНП в Полтавській області 26 серпня 2019 року ОСОБА_1 звертався до прокурора Сумської області з письмовим клопотанням про стан справи в досудовому розслідуванні кримінального провадження №00000030 від 06.05.2014 (а.с.239-240).

Як вбачається з витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000109 від 24.03.2020 року, 24 березня 2020 року внесено відомості до ЄРДР згідно ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2020 року, за якою прокуратуру Сумської області зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 12.03.2020 року про вчинення службовими особами прокуратури Сумської області, на думку заявника, злочину, пов`язаного з невиконанням ухвал Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня, 7 та 29 лютого 2020 року (Т.1 а.с.22)

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 вересня 2021 року зобов`язано службову особу Сумської обласної прокуратури внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР відповідно до заяви ОСОБА_1 , яка направлена до керівника Сумської обласної прокуратури на ОСОБА_4 (Т.2 а.с. 34-35).

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2021 року зобов`язано службову особу Сумської обласної прокуратури надати відповіді на клопотання ОСОБА_1 від 31.08.2021 року (Т.2 а.с. 36).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що через бездіяльність відповідача у кримінальному провадженні 00000030 від 06.05.2014 року, яка в подальшому була констатована в постанові заступника Генерального прокурора, не встановлення органами досудового слідства осіб, які скоїли злочин щодо позивача, йому спричинено неабияких моральних страждань, а тому вважає очевидним наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та заподіяною йому моральною шкодою.

Суд вважає, що оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 березня 2019 року в справі № 243/9826/16-ц (провадження № 61-16543св18), від 11 лютого 2019 року в справі № 233/4186/16-ц (провадження № 61-17986св18), від 31 жовтня 2018 року в справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 26 вересня 2018 року в справі № 638/12068/16-ц (провадження № 61-203св18), від 26 травня 2021 року у справі №161/3922/20 (провадження №61-1514св21).

Таким чином, лише незгода позивача із прийнятими процесуальними рішеннями прокуратури та поліції, які були нею оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Разом з цим, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме тривалої бездіяльності посадових осіб пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України. Проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 3684915,32 гривен завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц.

Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) суду не надано, а тому, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Крім цього, позивач ставить питання про стягнення на його користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок неотримання квартири..

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану незабезпеченням його конституційних прав на отримання належного в особисту власність житла.

Питання надання житла не відноситься до безпосередньої компетенції відповідача.

Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1207 цього ж Кодексу шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Аналогічний правовоий висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі 916/1423/17.

Суду не надано будь-яких доказів того, що зазначені позивачем втрати є майновою шкодою, спричиненою внаслідок протиправних дій чи бездіяльності відповідача, а відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Необхідність зазначення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не спливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910//23967/16.

Позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачено відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Суд вирішуючи питання про судові витрати, керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 23 ЦК України , ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 142, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНН - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Сумська обласна прокуратура, , адреса: м. Суми, вуд. Г.Кондартьєва, буд. 33.

Третя особа: Державна казначейська служба України, адреса: м.Київ, вул.Бастіонна, 6, Код .

Повне рішення виготовлене 6 січня 2022 року.

Суддя Г.В.Шелєхова