Провадження №22-ц/812/89/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2022 року м. Миколаїв

справа № 486/1525/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дев`ятий квартал», третя особа: орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання права користування жилим приміщенням та визнання наймачем квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 04 листопада 2021 року під головуванням судді Далматової Г.В., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась з позовом до територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання» про визнання права користування жилим приміщенням та визнання наймачем квартири АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що 21 березня 1991 року на підставі ордеру на житлову площу у гуртожитку ОСОБА_3 на сім`ю 4 особи: ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_6 (син), були надані в користування кімнати АДРЕСА_2 . Згідно з договором на надання житлових приміщень в м/с гуртожитках Акціонерного товариства закритого типу «Атомгідроенергобуд» від 11 квітня 2001 року наймачем вказаних житлових приміщень був ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 разом з дітьми знялися з місця реєстрації та не проживали у вказаних кімнатах. Як вказала позивачка, з 2003 року її мати - ОСОБА_7 - стала проживати разом з ОСОБА_4 за його адресою: АДРЕСА_3 (до надання будинку статусу жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_4 . В червні 2003 року мати забрала її до себе і вони стали проживати в квартирі втрьох. У квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_7 була зареєстрована 24 листопада 2003 року як член сім`ї ОСОБА_4 (як співмешканка). 11 лютого 2005 року ОСОБА_4 знявся з реєстрації за вказаною адресою, зареєстрованою в житловому приміщенні залишилися лише ОСОБА_7 , яка стала квартиронаймачем жилого приміщення. Особові рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг були відкриті на ОСОБА_7 та вона здійснювала всі необхідні платежі по утриманню житла.

За твердженням позивачки, з 2003 року вона разом зі своєю матір`ю постійно проживала у спірній квартирі, а після народження сина він також став проживати за вказаною адресою. Після смерті ОСОБА_7 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона з сином залишилися проживати в квартирі, оскільки це є їх постійним місцем проживання та єдиним житлом, будь-якого іншого житла на праві власності вона та син не мають. Квартира перебуває у власності територіальної громади міста Южноукраїнська та є неприватизованою.

Посилаючись на те, що вона та її син були вселені до квартири як члени сім`ї (дочка та онук) наймача ОСОБА_7 за її згодою, проживали з нею тривалий строк як члени сім`ї, а отже набули рівного права на користування жилим приміщенням з наймачем, ОСОБА_1 просила визнати за нею та ОСОБА_2 право користування спірною квартирою та визнати її наймачем замість померлого наймача - ОСОБА_7 .

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 березня 2021 року замінено відповідачів у справі - територіальну громаду м. Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на Южноукраїнську міську раду Миколаївської області, комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об`єднання» на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дев`ятий квартал».

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване рішення та задовольнити її позов. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недотримання нею встановленого законом порядку вселення в спірне жиле приміщення щодо відсутності письмової згоди на її вселення, оскільки на момент вселення їй було 9 років. Також вважає, що суд безпідставно не врахував довідки Центра надання адміністративних послуг м. Южноукраїнськ від 15.02.2021 року про зняття позивачів з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 , та те, що будь-якого іншого житла вони з сином не мають. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачі не заперечували проти задоволення її позову.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник - адвокат Петрина О.В. - підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. Розгляд справи просили здійснювати без їх представника.

Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Від Южноукраїнської міської ради Миколаївської області надійшла заява, згідно якої міськрада не заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить розглядати справу без участі їх представника (т. 2 а.с. 17).

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що порядок вселення позивачки ОСОБА_1 до спірної квартири не був дотриманий у зв`язку з відсутністю письмової згоди на це наймача, крім того на час звернення до суду з позовом реєстрація місця проживання ОСОБА_1 значилась за іншою адресою, а тому вона не набула права користування спірним жилим приміщенням незалежно від строку проживання у зазначеній квартирі.

Проте колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду з огляду на нижчевикладене.

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до частин першої та другої ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК УРСР).

Положеннями статті 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина перша статті 106 ЖК Української РСР).

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у справі №755/12382/19, неодноразово вказував, що відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом із наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі ордеру № 427 від 21 березня 1991 року ОСОБА_3 на сім`ю 4 особи: ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_6 (син), були надані в користування кімнати АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 15).

Згідно з договором на надання житлових приміщень в м/с гуртожитках Акціонерного товариства закритого типу «Атомгідроенергобуд» від 11 квітня 2001 року наймачем вказаних житлових приміщень - кімнат № 167-168 , площею 26,5 кв.м., наданих для проживання двох осіб, був зазначений ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 16).

На підставі рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №619 від 12 грудня 2007 року статус будинків АДРЕСА_1 змінено з гуртожитків 9, 9-А на житловий будинок (т. 1 а.с. 134-135). Згідно довідки від 03 березня 2021 року після надання гуртожитку статусу житлового будинку кімнати АДРЕСА_2 перенумеровані на квартиру №84 (т. 1 а.с. 130).

З довідки ЖЕУ -3 від 07 липня 2009 року вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_10 ОСОБА_4 був зареєстрований з 06 жовтня 1992 року та вибув з даної адреси 11 лютого 2005 року, ОСОБА_7 зареєстрована за даною адресою 24 листопада 2003 року. Відповідно до вказаних у довідці відомостей станом на 07 липня 2009 року квартиронаймачем зазначена ОСОБА_7 , на яку відкритий особовий рахунок, а ОСОБА_4 зазначений як її співмешканець. Інших осіб, які були б зареєстровані за вказаною адресою, не зазначено. Статус квартири - не приватизована (т.1 а.с. 17).

Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнськ станом на 07 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 є зареєстрованою тільки ОСОБА_7 , на яку відкритий особовий рахунок, статус квартири - не приватизована (т.1 а.с. 78).

Викладені обставини дають підстави дійти висновку, що ОСОБА_7 вселилася до кімнат АДРЕСА_2 із дотриманням встановленого законом порядку, у якості члена сім`ї наймача (на той час) житлового приміщення - ОСОБА_4 , за його згоди, та в подальшому була зареєстрована за цією адресою.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 12). Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_1 має малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запис про батька якого зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (т. 1 а.с. 10, 11).

Зібраними у справі доказами підтверджуються доводи позивачки про те, що у кімнати АДРЕСА_2 вона вселилася в червні 2003 року (у віці 9-ти років) як малолітня донька члена сім`ї наймача та постійно там проживала разом із матір`ю ОСОБА_7 як до часу її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 13), так і після її смерті до теперішнього часу.

Так, згідно акту про проживання від 16 вересня 2020 року, складеного у складі комісії з трьох осіб та засвідченого головою ОСББ «ДЕВ`ЯТИЙ КВАРТАЛ» ОСОБА_1 з червня 2003 року, а ОСОБА_2 з жовтня 2016 року проживають в квартирі АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 21).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 також підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом із матір`ю ОСОБА_7 за адресою спірного приміщення приблизно з 2002 року. Свідок ОСОБА_8 також пояснила, що спочатку ОСОБА_7 проживала у квартирі разом із своїм цивільним чоловіком - ОСОБА_4 та із малолітньою донькою ОСОБА_1 , а згодом ОСОБА_4 виселився з даної квартири.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеними доводи позивачки про те, що її проживання у спірній квартирі мало постійний характер у якості члена сім`ї наймача, куди вона вселилася з дотриманням передбаченого ст. 65 ЖК УРСР порядку.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.09.2020 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно як за ОСОБА_1 , так і за її малолітнім сином ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 25, 26).

Згідно копії довідки Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнськ № 1635 від 24 липня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 з 22 квітня 1994 року (т. 1 а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження відділу приватизації житла ВО «ЮУ АЕС» 20.12.1993 року, вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_11 є ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 79). Відповідно до довідок Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнськ № 388, 389 від 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_2 було знято з 15 лютого 2021 року (тобто під час розгляду справи судом першої інстанції) з реєстрації за вищевказаною адресою (т. 1 а.с. 164, 165).

Між тим факт реєстрації ОСОБА_1 до 15 лютого 2021 року за адресою: АДРЕСА_5 , не свідчить про зберігання нею права постійного місця проживання у вказаному приміщенні.

Так, згідно з частинами 1 - 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.

За змістом частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

За такого, враховуючи, що з 2013 року ОСОБА_1 постійного проживала разом із матір`ю за її зареєстрованим місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 , той факт що позивачка залишалась зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_5 (де вона була прописана з часу свого народження за адресою прописки її матері) не свідчить про зберігання нею права постійного місця проживання у вказаному приміщенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 доведено набуття нею відповідно до норм ЖК УРСР права на користування квартирою АДРЕСА_1 , а тому існують підстави для задоволення позову в цій частині.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позову в частині визнання за ОСОБА_1 права користування спірним жилим приміщенням.

Разом із тим, з огляду на вищевикладені вимоги закону щодо місця проживання малолітньої дитини, відповідно до яких місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є місце проживання його матері ОСОБА_1 , визнання судовим рішенням права користування спірним житлом за сином позивачки є зайвим.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Разом із тим матеріали справи не містять відмови наймодавця квартири АДРЕСА_1 - в укладанні з позивачкою договору найму вказаного житлового приміщення.

За такого позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 наймачем цієї квартири заявлені передчасно, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Таким чином, оскаржуване рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 .

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2022 року