УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М., ознайомившись із матеріалами заяви окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту належності до німецької національності, -

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана заява окремого провадження, ознайомившись із матеріалами якої, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, згідно ст.293 ч.1 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ст.293 ч.2, ст.315 ч.1 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст.294 ч.3 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Нормою ст.10 ч.9 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

За змістом ст.187 ч.1 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Положеннями ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкриття провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала (ч.2 ст.186 ЦПК України).

Відповідно до ст.263 ч.4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи зміст заяви окремого провадження, зокрема її прохальної частини, в контексті наведених вище норм законодавства, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року №24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року №70/99. Відтак, наразі чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб тощо. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає ст.24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Таким чином з викладеного слідує, що норми ЦПК України не передбачають можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту належності особи до певної національності. Більш того, заява/спір про встановлення належності особи до певної національності не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Аналогічні наведеним вище правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року по справі №398/4017/18, від 11 вересня 2019 року по справі №810/2732/18, а також у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №127/8449/17, від 30 січня 2020 року по справі №754/7901/19, від 18 березня 2020 року по справі №761/36561/19, від 25 березня 2020 року по справі №229/2823/19, від 27 жовтня 2020 року по справі №337/5247/19, від 17 червня 2021 року по справі №754/631/20, від 03 листопада 2021 року по справі №759/13784/19.

Стосовно обставин правовідносин за заявою ОСОБА_1 , то оскільки останній просить суд встановити факт його належності до німецької національності, враховуючи наведений вище правовий висновок Верховного Суду, який неодноразово підтверджувався, а отже є усталеною судовою практикою, приходжу до висновку про неможливість розгляду даної заяви окремого провадження у судовому порядку, що в свою чергу зумовлює необхідність відмови у відкритті провадження на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України з огляду на положення ст.10 ч.9, ст.294 ч.3 ЦПК України.

Відповідно до ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. З цієї підстави судовий збір повертається в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що заявником при зверненні до суду із даною заявою окремого провадження було сплачено судовий збір в розмірі 454 гривень, однак даною ухвалою судді відмовлено у відкритті провадження у справі, що за змістом норм Закону України «Про судовий збір» зумовлює виникнення у заявника права на повернення сплаченого нею судового збору в повному обсязі, приходжу до висновку про необхідність повернення заявнику судового збору у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.10, 186, 187, 258-261, 263, 293, 294, 315, 352-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту належності до німецької національності - відмовити.

Повернути заявнику ОСОБА_1 сплачений ним при подачі до суду заяви окремого провадження, у відкритті провадження у справі за якою відмовлено цією ухвалою, судовий збір в розмірі 454 гривень, перерахований згідно квитанції про сплату №43492 від 16 грудня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.261 ЦПК України з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.М. Авраменко