Провадження №2/592/493/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Горбач О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , в якому постійно проживає. У будинку на даний час зареєстровано 3 осіб - вона, ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . Відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми № 2-4070/11 від 23.11.2011. У вказаному будинку відповідач фактично не проживає більше 10 років, також в будинку відсутні будь-які його речі. На протязі останнього часу вона неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з вимогою знятися з реєстраційного обліку, щоб вона не сплачувала кошти обслуговуючим організаціям та мала змогу оформити державну субсидію, на що отримала відмову. Також ОСОБА_2 не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Факт його реєстрації порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. У зв`язку з цим просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти даного позову, зазначаючи, що даний будинок був придбаний в шлюбі, а потім він його самостійно перебудовував.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін, приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити, враховуючи наступні обставини.

Судом встановлено, що 07.10.1999 ОСОБА_1 купила житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу будинку серії АВВ № 295770 (а.с. 11).

Згідно довідки № 657/8711, виданої МЄІРЦ 25.10.2021, - в будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.11.2011 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Відділом РАЦС міськвиконкому м. Суми 05.03.1983, було розірвано (а.с. 10).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України, - кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку.

Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване.

Оскільки шлюб між сторонами укладено 05.03.1983, розірвано 23.11.2011, спірне майно придбано у 1999 році, між сторонами домовленостей щодо поділу майно укладено не було, а тому таке майно вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України, - співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Посилання позивача на те, що відповідач не проживає в будинку протягом 10 років у спірному будинку не може бути підставою для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно та на власний розсуд.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із статтею 8 Конвенції, - кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, перевіривши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а також враховуючи, що спірний будинок придбаний за період шлюбу між сторонами, домовленостей чи шлюбного договору щодо майна подружжям укладено не було та виходячи із презумпції спільного майна подружжя, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41,47 Конституції України, ст. ст. 60, 70 СК України, ст. ст. 369, 391, 405 ЦК України, 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 21.01.2022.

Суддя В.Б. Князєв