ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/8772/21
Номер провадження 22ц 819/102/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Кутурланової О.В.,

секретар Дундич А.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2021 року у складі головуючого судді Булах Є.М. повний текст рішення складено 26 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 березня 2018 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк» та «Тарифами користування кредитною карткою «Універсальна»», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві. При укладанні Договору відповідач дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і відповідач дає право банку в будь який момент змінити кредитний ліміт, а також, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 13 березня 2021 року виникла заборгованість за договором, яка становить 26 128, 41 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 19 870, 48 грн., заборгованість по відсоткам 6 257, 93 грн.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 09 березня 2018 року в розмірі 26 128, 41 грн. та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження як надання кредитних коштів відповідачу, так і наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку вимог банку станом на 13.03.2021 року. Зазначивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви містили умови щодо сплати відсотків саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві. Крім того, розрахунок вимог банку не підтверджує існування кредитної заборгованості судом зазначено, що за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити визначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ «Акцент-Банк» у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не мав жодних підстав для відмови у задоволені позовних вимог, оскільки сторонами, відповідно до підписаного відповідачем «Паспорту споживчого кредиту» було погоджено умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Підписавши анкету-заяву та Паспорт споживача кредиту відповідач погодився з запропонованими умовами кредитного договору, та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Розмір заборгованості зазначений у доданому до позовної заяви розрахунку підтверджений випискою по рахунку.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Представник АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, в апеляційній скарзі просив розгляд справи проводити у відсутності представника Банку.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 09 березня 2018 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якого ОСОБА_1 була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку.

На виконання умов договору Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 500,00грн., який 26 листопада 2018 року був збільшений до 2000,00грн.

До позовної заяви Банком додано Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний 09 березня 2018 року ОСОБА_1 .

Долучений до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписаний.

Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна також не містить підпису відповідача.

Банком представлено паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний відповідачем, зі змісту якого вбачається, що сторони погодили процентну ставку у межах пільгового періоду 0,01%, за межами пільгового періоду 46,8%, та 7,8% при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту.

Заява позичальника містить текст про ознайомлення та погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, станом на 13 березня 2021 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у загальному розмірі 26 128, 41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 19 870, 48 грн.; заборгованість по відсоткам - 6 257, 93 грн.; штраф - 0, 00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Установивши обставини підписання ОСОБА_1 заяви від 09 березня 2018 року, отримання ним кредитної картки № НОМЕР_1 та грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, часткового повернення суми кредиту, колегія суддів приходить до висновку про виникнення між сторонами кредитних відносин та відповідно виникнення у позичальника обов`язку повернути отриманий кредит.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зробила такий висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів погодження сторонами умов надання банківських послуг. Крім того, суд відхилив доводи позивача про те, що відповідач погодився з розміром відсотків, які визначені сторонами у паспорті споживчого кредиту, посилаючись на те, що зі змісту паспорта споживчого кредиту не можливо встановити, які саме із запропонованих умов були прийняті позичальником.

Проте з таким висновками суду колегія суддів не може погодитися із з огляду на таке.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві не визначено розміру процентів за користування кредитними коштами, а Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, витяг з яких долучено до позовної заяви, не містять підпису позичальника.

Однак, до позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний відповідачем 09 березня 2018 року, із зазначенням умов кредитування з використанням наданої відповідачу кредитної картки, в якому вказано, зокрема: максимальний розмір кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитними коштами в межах та поза межами пільгового періоду, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.

Підписання паспорту споживчого кредиту не спростовується матеріалами справи, а тому суд безпідставно не взяв його до уваги, як доказ на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору на умовах, зазначених у цьому паспорті.

Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог не відповідає встановленим і наведеним вище обставинам справи, а також нормам матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалами справи, 09 березня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з метою отримання кредиту, в якій зазначено, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті складають Договір надання банківських послуг.

Крім анкети-заяви 09 березня 2018 року сторони підписали паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», за умовами якого сторони визначили: тип кредиту поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання; строк кредитування 240 місяців; процентну ставку 3,9 в місяць (46,8 % річних); тип процентної ставки фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 110459,96 грн.; реальна річна процентна ставка - 58,23 %; пеня та штрафи - не застосовуються та інше.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, відповідач згідно статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 13 березня 2021 року відповідач має перед банком заборгованість в сумі 26 128, 41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 19 870, 48 грн.; заборгованість по відсоткам - 6 257, 93 грн.; штраф - 0, 00 грн.

Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем надано банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 09 березня 2018 року по 24 лютого 2021 рік, з якої вбачається отримання та використання відповідачем зарахованих на картку кредитних коштів на власні споживчі потреби та періодичне погашення виниклої заборгованості.

Статтею 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно пункту 5.6 розділу 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Крім того, в узагальнюючій податковій консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженій Наказом ДПСУ від 05.07.2012 року №583 зазначено, що виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність посилань суду першої інстанції на не доведеність позовних вимог.

Отже, за наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував погоджені між сторонами умови не визначив та не стягнув кредитну заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки відповідач уклав кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти від банку, він зобов`язаний повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 13 березня 2021 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 26 128,41грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 19 870,48 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 6 257,93 грн, тому з останнього на користь позивача підлягають стягненню вказані суми.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам, передбаченим в анкеті-заяві та Паспорті споживчого кредиту, що підписані відповідачем, а також сумам, отриманим відповідачем та відображеним в виписці про рух коштів по рахунку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачеві кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовані, що є його процесуальним обов`язком, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк».

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» суд не врахував наявність зазначених вище обставин, тому колегія суддів вважає за необхідне з підстав, визначених статтею 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша цієї ж статті).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати у виді сплати судового збору в загальній сумі 5675,00 грн., які складаються з судового збору за подачу позову у сумі 2270,00 грн. та за подачу апеляційної скарги у сумі 3405,00 грн.

Оскільки позовні вимоги банку задоволено в повному обсязі, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову та за подачу апеляційної скарги у повному обсязі у розмірі 5675,00 грн.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367,374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2021 року скасувати та постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 26128 (двадцять шість тисяч сто двадцять вісім) гривень 41 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 січня 2022 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

О.В. Кутурланова