ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/584/22 Справа № 208/2580/15-ц Головуючий у першій інстанції: Івченко Т. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

01 квітня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінено найменування на АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, ОСОБА_3 (позичальник) отримала кредит у розмірі 20000,00 доларів США на термін до 26.05.2025 року. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 (поручитель) було укладено договір поруки. 13.10.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та " ОСОБА_5 №1 Пі-Ел-Сі" уклали договір викупу (відступлення) прав вимоги, згідно умов якого останнє відступило свої права за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, станом на 30.01.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 64808,77 долар США, яка складається з наступного: 19253,00 дол. США - заборгованість за кредитом, 15619,31 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2044,00 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 27892,46 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість в загальному розмірі 64808,77 долар США.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 43-49 т.3).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с. 51-56 т.3).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду без змін. ОСОБА_2 також подала до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу (а.с. 102-104 т.3). Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 направила на електронну адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27 травня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (банк) та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №DZH0GK00770046, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти шляхом надання готівки через касу банку у розмірі 20000,00 дол. США на придбання квартири, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою щомісячної комісії в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, на строк по 26 травня 2025 року (а.с. 15-17 т.1).

Факт отримання позичальником грошових коштів у розмірі 20000,00 дол. США за умовами вказаного вище договору підтверджується копією заяви на видачу готівки №1 від 27.05.2005 року та не заперечується ОСОБА_7 (а.с. 17 т.1).

У пункті 1.1 кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року визначено, зокрема, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з "20" по "25" число кожного місяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 251,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками.

Згідно п. 2.2.3 вказаного вище договору, позичальник зобов`язується сплатити банку комісію згідно пункту 1.1 і п. 3.11 даного договору.

Пунктом 2.3.9 кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року погоджено, що банк має право поступати право вимоги за даним договором третім особам, письмово повідомивши про даний факт позичальника протягом 5 днів після такої поступки.

При порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу (пункт 4.1 кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, 27 травня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» таОСОБА_8 (поручитель) укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 18 т.1).

За змістом пункту 12 договору поруки від 27.05.2005 року, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 », у зв`язку з укладенням 27 січня 2007 року шлюбу з ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Судом також встановлено, що 19 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі" був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги щодо кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 (а.с. 152-168, 169 т.2).

ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено позичальнику повідомлення про відступлення прав вимоги кредитора за кредитними документами від 23.02.2007 року №20.1.3.2/6-811-2429 (а.с. 56 т.1).

13 жовтня 2011 року між Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги, за умовами якого продавець (Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ») погоджується продати, а покупець (ПАТ КБ «ПриватБанк») погоджується купити відповідні основні іпотечні активи, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик І.О. за реєстровими номерами №611, 612 (а.с. 123-131, 187-238 т.1).

Відповідно до умов вказаного вище договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 13.10.2011 року (розділ 1 Визначення термінів та тлумачення), відповідні основні іпотечні активи означає відповідні права вимоги за іпотеками та відповідні права вимоги за кредитами (а.с. 189 т.1).

Згідно додатку №1 до договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 13.10.2011 року (Перелік активів), Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» продала ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, права вимоги за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року (а.с. 199 т.1).

Отже, кредитором за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року знову стало АТ КБ «ПриватБанк».

Судом також встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 червня 2012 року зверталось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, яка сформувалась станом на 08.06.2012 року, в загальному розмірі 7561,12 дол. США, а саме тіло кредиту - 1570,00 дол. США, проценти - 1563,80 дол. США, пеня - 4037,47 дол. США, штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США, штраф (процентна складова) - 358,56 дол. США.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2012 року у справі №415/5395/12 позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто позивачу.

Судом апеляційної інстанції оглянуто вказану вище цивільну справу №415/5395/12, ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2012 року не оскаржувалась та набрала законної сили.

Крім того, 19 квітня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, станом на 06.10.2011 року, в загальному розмірі 24696,03 дол. США, а саме тіло кредиту - 17638,65 дол. США, проценти - 76,53 дол. США, пеня - 5745,10 дол. США, штраф (фіксована частина) - 62,74 дол. США, штраф (процентна складова) - 1173,01 дол. США (справа №415/3420/12).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року у цивільній справі №415/3420/12 позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без розгляду (а.с. 57 т.1).

Судом апеляційної інстанції оглянуто вказану вище цивільну справу №415/3420/12, ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року не оскаржувалась та набрала законної сили.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 серпня 2014 року у цивільній справі №209/5382/13-ц (провадження в якій було відкрито 26.11.2013 року) позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_9 про звернення стягнення залишено без розгляду, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру судових рішень.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, станом на 30.01.2015 року, банком нарахована заборгованість у розмірі 64808,77 долар США, яка складається з наступного: 19253,00 дол. США - заборгованість за кредитом, 15619,31 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2044,00 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 27892,46 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 6-9 т.1).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За договором відступлення права вимоги можуть бути відступлені права вимоги за будь-якими договорами (купівля-продаж, поставка, позика, позичка, кредит тощо) будь-яким кредитором, зокрема, у договорі купівлі-продажу: кредитором продавцем товару (за вимогами щодо оплати поставленого товару); кредитором покупцем товару (за вимогами щодо поставки товару в рахунок перерахованої передоплати).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений тільки в тому випадку, коли таку заборону встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦКУ), при цьому згода боржника на заміну кредитора не потрібна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦКУ).

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року та наявність, у зв`язку із цим, заборгованості перед банком.

Разом з тим, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Кредитний договір №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 , є споживчим кредитом, тому на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, то вони повинні бути відшкодовані винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем) у зв`язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві товар (роботу, послугу), який за якістю відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору, а також інформації про товар (роботу, послугу), що надається продавцем (виробником, виконавцем).

За положеннями абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла з 13.01.2006 року, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було також доповнено новим абзацом згідно із Законом N3795-VI (3795-17) від 22.09.2011 року, яким встановлено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Як зазначалось раніше, кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року встановлено, зокрема, сплату позичальником банку щомісячної комісії в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту (пункт 1.1 кредитного договору).

Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість по комісії, яка становить 2044,00 дол. США.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, зазначені вище пункти правочину 1.1 та 2.2.3. щодо встановлення щомісячної комісії в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата щомісячної комісії, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.

У редакції Закону України «Про захист прав споживачів» від 13.01.2006 року дано визначення терміну послуга, відповідно до якого це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17 статті 1 Закону).

У кредитному договорі взагалі не зазначено за які послуги банку позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячну комісію в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту.

Виходячи з викладеного, встановивши умову кредитного договору про обов`язок позичальника сплачувати щомісячно банку комісію у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту; приймаючи також до уваги, що надання будь-яких послуг за вказану комісію умовами кредитного договору не погоджено, - колегія дійшла висновку, що зазначені вище пункти правочину щодо встановлення щомісячної комісії у розмірі 0,14% є нікчемними в силу закону з моменту його укладення, а отже такими, що не створюють юридичних наслідків для сторін, тому не потребують визнання їх недійсним.

Таким чином, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості по комісії в розмірі 2044,00 дол. США відсутні.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 2.3.6 кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 рокупогоджено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.1 даного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на закладне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.2.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Колегія приходить до висновку, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові №310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року.

Отже, строк виконання зобов`язання у повному обсязі змінився, у зв`язку з пред`явленням позовної заяви у справі №415/3420/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення кредиту у повному обсязі, тобто на 19 квітня 2012 року.

Залишення без розгляду вказаної вище позовної заяви у справі №415/3420/12, відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року, не спростовує юридичного факту зміни банком строку виконання основного зобов`язання, який настав. Доказів погодження між сторонами додаткового строку погашення кредиту, зокрема, додаткових угод до кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, суду не представлено.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів, який у цій частині змінений кредитором.

У такому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши зміну банком строку виконання зобов`язання за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, який настав 19 квітня 2012 року, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо нарахованої АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за вказаним договором, станом на 19.04.2012 року, за тілом кредиту в розмірі 18969,73 дол. США, заборгованості по процентам в сумі 7975,09 дол. США та пені у розмірі 6345,48 дол. США, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачами (а.с. 6-9 т.1).

Підстави для стягнення заборгованості по нарахованим процентам та пені, що сформувалась за період з 20.04.2012 року по 30.01.2015 року, відповідно до змісту позовних вимог, відсутні.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ухвалення місцевим судом рішення було письмово заявлено про застосування позовної давності (а.с. 171-174, 175-177 т.1).

Оскільки за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року встановлено окремі зобов`язання, які встановлюють обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.

Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором від №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року було внесено 27.07.2010 року на суму 1179,80 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 1 т.2).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши подання відповідачами заяв про застосування позовної давності до місцевого суду; враховуючи, що строк дії кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року було змінено на 19 квітня 2012 року; останній платіж на погашення боргу здійснено 27.07.2010 року; приймаючи до уваги, що суду не надано доказів вчинення дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності; встановивши, що з даним позовом банк звернувся до суду 01.04.2015 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 3 т.1), - колегія дійшла висновку, що загальний трирічний строк позовної давності, який спливав 19.04.2015 року, банком не пропущено.

Разом з тим, оскільки за умовами кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року позичальник маввиконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів по 25 число кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги дату повного погашення кредиту№DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року - 19 квітня 2012 року, звернувшись до суду 01.04.2015 року, АТ КБ «ПриватБанк» не пропущено трирічний строк позовної давності щодо платежів у межах трьох років до дня подачі позову у даній справі, тобто стягненню підлягає заборгованість по тілу кредиту та процентам за період з 01.04.2012 року по 19.04.2012 року.

Таким чином, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню солідарно заборгованість за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17415,79 дол. США та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 133,13 дол. США, щомісячні платежі за якими перебувають в межах трирічного строку позовної давності.

Зазначена вище заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який викладено у зручній табличній формі, є арифметично правильним (а.с. 6-9 т.1).

Заборгованість по тілу кредиту та процентам за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, яка сформувалась (за щомісячними платежами, які мали бути сплачені позичальником) до 01.04.2012 року, не підлягає стягненню з відповідачів, у зв`язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності відносно даних щомісячних платежів.

Крім того, позивачем пропущено річний строк позовної давності щодо нарахування неустойки у вигляді пені за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року в розмірі 6345,48 дол. США, яка сформована станом на 19.04.2012 року, адже з позовом банк звернувся лише 01.04.2015 року. Тому в задоволенні даної частини позовних вимог також необхідно відмовити.

Доказів переривання строку позовної давності після 19.04.2012 року, або доказів укладення договору про збільшення позовної давності у письмовій формі, суду не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.

Звернення банку із зазначеною вище позовною заявою у цивільній справі №415/5395/12 не перериває строк позовної давності, адже позов у ній було повернуто позивачу. Наявність двох цивільних справ №415/3420/12 та №209/5382/13-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки також не переривають строки позовної давності щодо вимог банку про стягнення кредитної заборгованості. Крім того, позовні заяви у зазначених цивільних справах №415/3420/12 та №209/5382/13-ц також ухвалами суду залишені без розгляду.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній до 19 жовтня 2016 року).

Колегія звертає увагу, що за умови пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом 5 років (згідно умов договору поруки) від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

Отже, порука ОСОБА_2 за договором поруки від 27.05.2005 року, відносно заборгованості по кредитному договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року по тілу кредиту та процентам, що сформувалась за період з 01.04.2012 року по 19.04.2012 року не припинена. Інша заборгованість за тілом кредиту, процентам та пені, яка нараховувалась за межами п`ятирічного строку, погодженого сторонами для припинення поруки, тобто в період до 01.04.2010 року, стягненню з відповідача ОСОБА_2 не підлягає, саме у зв`язку з припиненням поруки щодо цих щомісячних платежів. Тобто це є самостійною підставою для відмови у позові в частині стягнення з поручителя боргу, сформованого до 01.04.2010 року.

Посилання відповідачів на те, що іпотекодержателем в Державному реєстрі іпотек щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 значиться Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», не спростовує встановленого вище факту переходу права вимоги за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року до АТ КБ «ПриватБанк», згідно договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 13 жовтня 2011 року, укладеного з Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Доказів визнання недійсним у встановленому законом порядку вказаного вище договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 13 жовтня 2011 року, укладеного між Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПриватБанк», в частині, що стосується кредитного договору №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року, суду не надано.

Колегія також звертає увагу, що стягнута судом заборгованість по процентам в сумі 133,13 дол. США сформована в період з 01.04.2012 року по 19.04.2012 року, тобто після придбання 13 жовтня 2011 року АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, дійшовши неправильного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідачів в рівних частках покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви та апеляційної скарги (3654,00 грн. + 5481,00 грн. = 9135,00 грн.), пропорційно задоволеним позовним вимогам (27,07%), тобто по 1236 (одна тисяча двісті тридцять шість) грн. 42 коп., з кожного (9135,00 грн. х 27,07% / 2).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) заборгованість за кредитним договором №DZH0GK00770046 від 27.05.2005 року в загальному розмірі 17548 (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок вісім) дол. США 92 центи, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17415,79 дол. США та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 133,13 дол. США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) судові витрати в розмірі по 1236 (одна тисяча двісті тридцять шість) грн. 42 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова