ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Дніпрогаз, товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровськгаз збут про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 і є побутовим споживачем природного газу. Квартира обладнана одним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі; за вказаною адресою закріплено особовий рахунок № НОМЕР_1 ; індивідуальний прилад обліку газу в квартирі не встановлено.

Вказувала, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться в управлінні та на балансі КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської. З 1 травня 2017 року побутовим споживачам газу за вказаною адресою, без індивідуальних лічильників газу, здійснюється нарахування за показаннями загальнобудинкового лічильнику газу. Вважає, що нарахування їй обсягів спожитого газу за показаннями загальнобудинкового лічильника газу та нарахування плати за газ на підставі такого визначення його обсягу, є неправомірними, у зв`язку з чим просила визнати незаконними дії ПАТ «Дніпрогаз» щодо нарахування їй обсягу спожитого газу та дії ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування плати за спожитий газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) за показниками загальнобудинкового газового лічильника з 1 травня 2017 року; зобов`язати ПАТ «Дніпрогаз» здійснити перерахунок обсягу спожитого газу, а ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» перерахунок плати за газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), виходячи із діючих з 1 травня 2017 року та у відповідні періоди норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників на плиту газову.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з обладнанням будинку АДРЕСА_2 будинковим вузлом обліку правомірним є визначення відповідачами обсягу спожитого позивачем природного газу з травня 2017 року відповідно до тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції, оскільки відсутність лічильника газу на об`єкті окремого побутового споживача виключає облік природного газу, спожитого таким споживачем, за даними будь-якого іншого лічильника газу. Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що загальнобудинковий лічильник природного газу здійснює облік споживання групою побутових споживачів на групі належних цим споживачам об`єктах, тому використання даних такого обліку для нарахування окремому побутовому споживачу плати за спожитий природний газ є неправомірним і порушує права такого споживача. Судом не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 676/3059/17 (провадження у справі № 61-37783св18) щодо застосування статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а саме, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження зі споживачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу безпосередньо порушують права споживача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаному рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з обладнанням будинку АДРЕСА_2 будинковим вузлом обліку правомірним є визначення відповідачами обсягу спожитого позивачем природного газу з травня 2017 року відповідно до тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 та отримує послуги з газопостачання (особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 є КП «Жилсервіс-2».

Відповідно до акту від 18 квітня 2018 року, у будинку АДРЕСА_2 встановлено лічильник Є25 № 21067.

З травня 2017 року ТОВ «Дніпропетровсьгаз збут» почало здійснювати облік спожитого газу споживачам, у квартирах яких відсутні індивідуальні лічильники, за показниками загальнобудинкового лічильника.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI (тут і надалі, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 3533-VI) споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до приписів статті 6 Закону № 3533-VI суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі до 1 січня 2018 року.

У разі невстановлення населенню лічильників газу суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем в редакції, чинній на час виникнення спору, визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу, може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.

У разі наявності вузла обліку природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції, чинній на час виникнення спору, встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Зміст статті 6 Закону № 3533-VI свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Положеннями статті 6 Закону № 3533-VI визначено обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18).

Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження зі споживачем (зборами співвласників багатоквартирного будинку) та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу безпосередньо порушує права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу окремо кожним споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем, ставить споживачів газу у одному будинку у нерівне становище.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 676/3059/17 (провадження № 61-37783св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 676/5739/17 (провадження № 61-45698св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 176/1664/18 (провадження № 61-5545св19) та від 20 листопада 2020 року у справі № 208/6319/18 (провадження у справі №61-10617св20).

Звертаючись із вказаним позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що загальнобудинковий вузол обліку природного газувстановлено з ініціативи ПАТ «Дніпрогаз», договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку та відповідачами. Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, не укладалися.

Судом встановлено, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою ПАТ "Дніпрогаз", однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку та вказаним відповідачем. Договори між окремими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши, що дії відповідачів призводять до нарахування позивачу, як користувачу квартири АДРЕСА_1 , що не обладнана квартирним лічильником, сум за споживання газу на підставі загальнобудинкового вузла обліку газу, чим самим безпосередньо порушуються права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, приймаючи до уваги, що встановлення загальнобудинкового лічильника із позивачем погоджувалось, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, та визнання незаконними дій ПАТ «Дніпрогаз» щодо нарахування ОСОБА_1 обсягу спожитого газу та зобов`язання останнього здійснити перерахунок обсягу спожитого газу.

Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовується споживачем. Отже, якщо у побутового споживача не встановлено індивідуального лічильника, то в даному випадку відбувається математичний розрахунок спожитого газу оператором газорозподільної системи між споживачами у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а отже неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку.

АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", будучи Оператором ГРМ, здійснив встановлення ЗВОГ, що узгоджується з нормами законодавства України, і як наслідок, такі дії спрямовані виключно на забезпечення обліку природного газу за об`єктами споживання природного газу побутових споживачів.

АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", а тому дії ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" не можуть вважатись такими, що порушували права та інтереси позивача, в частині неправильного нарахування плати за спожитий газ, оскільки не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз". Тому за відсутності протилежного, дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання незаконими дій ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування плати за спожитий газ за особовим рахунком позивача за показниками загальнобудинкового газового лічильника з 1 травня 2017 року та зобов`язання здійснити перерахунок плати за газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 , виходячи із діючих з 1 травня 2017 року та у відповідні періоди норм споживання газу населенням.

Разом з тим, за змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» щодо нарахування ОСОБА_1 обсягу спожитого газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника з 1 травня 2017 року.

Зобов`язати публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» здійснити перерахунок обсягу спожитого газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , виходячи із діючих з 1 травня 2017 року та у відповідні періоди норм споживання газу населенням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова