Справа №305/2108/21
Провадження по справі 2/305/195/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Вербещука В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 04 вересня 2019 року у ОСОБА_3 (Республіка Кіпр). Від спільного проживання дітей не народилося. Причина розпаду сім`ї - з відповідачем по справі подружнім життям тривалий час не проживають, спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. За останній період часу, вони дуже віддалилися одне від одного. Між ними втрачено почуття любові. Впевнившись в тому, що сім`я розпалася остаточно, відновити її неможливо, просить шлюб укладений між нею та відповідачем - розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_5 від 14.12.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. На розірванні шлюбу наполягає.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки суду не повідомив. Відзиву, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку.

Згідно частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 вересня 2019 року у ОСОБА_3 (Республіка Кіпр).

Відповідно до ст.13 ЗУ "Про міжнавродне приватне право", документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Зі статті 13 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу у цивільних справах (Угоду ратифіковано Законом України №2910-IV (2910-15) від 22.09.2005) вбачається, що документи, які були складені, видані чи засвідчені та скріплені офіційною печаткою на території однієї Договірної Сторони, або їх засвідчені копії не підлягають легалізації на території іншої Договірної Сторони. Документи, видані офіційними органами однієї Договірної Сторони, мають таку саму доказову силу й на території іншої Договірної Сторони.

Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що був зареєстрований 04 вересня 2019 року у ОСОБА_3 (Республіка Кіпр) є законним та легітимним на території України.

У відповідності до вимог ч.1 ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, укладеної між Державами-членами Співдружності Незалежних Держав та ратифікованої із застереженнями Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви.

При цьому ч.1 ст.29 Конвенції регламентовано, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони.

З копій паспортів: № НОМЕР_1 виданого 30.09.2019 та серії НОМЕР_2 виданого 24 січня 2012 року вбачається, що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу являються громадянами України.

Крім наведеного, ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

При цьому, ст.63 Закону регламентовано, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Оскільки на даний час, сторони являються громадянами України та проживають на території України, при розгляді справи повинно застосовуватись чинне законодавство України.

Судом встановлено, що від спільного проживання у сторін дітей не народилося.

Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Поряд з цим, у відповідності до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Із статті 56 СК України вбачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Позивач, ОСОБА_1 , у позовній заяві зазначила, що миритися з чоловіком за будь-яких обставин не бажає. Відповідач, ОСОБА_2 відзиву на позов чи клопотання про надання строку на примирення не подавав. Таким чином, враховуючи, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути збережений, оскільки зазначені обставини свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача, порушує її особисті інтереси, що має істотне значення.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , як особа, яка змінила своє прізвище при реєстрації шлюбу, після розірвання шлюбу, виявила бажання залишити собі прізвище - ОСОБА_1 .

В силу вимог ст.115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу, після набранням ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Отже, копію рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати до Рахівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рахівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), для виконання.

Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 вересня 2019 року у ОСОБА_3 (Республіка Кіпр) - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище - ОСОБА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Копію рішення суду, після набрання ним законної сили, надіслати до Рахівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рахівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), для виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті, чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуюча: М.О. Марусяк