Дата документу 13.01.2022 Справа № 336/5421/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/5421/20Головуючий у 1-й інстанції Дмитрюк О.В. Повний текст рішення складено 03.06.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/93/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 41148,24 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2015 р. у цивільній справі №336/5006/15-ц з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 17.07.2015 р. На виконання вказаного судового рішення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, з 17 липня 2015 р. почала накопичуватись заборгованість зі сплати аліментів, майже за кожен місяць. Заборгованість відповідача підтверджується розрахунком, складеним державним виконавцем. Враховуючи відомості з розрахунку заборгованості по аліментам, в силу положень ч.1 ст.196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення в сумі 41148,24 грн., яку ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дмитрюк О.В. (а.с. 10).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 16, 41 ) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року (а.с. 83-85) в задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 90-92) просила рішення суду першої інстанції скасувати та позовну заяву задовольнити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.96).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито (а.с. 97-98), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 99).

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (а.с. 104-109).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень). Крім того, суддя перебувала у додатковій відпустці у жовтні 2021 року (а.с.117).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції правильно керувався ст.ст. 12 - 13, 76-82, 89, 141, 142 ч.1, 247 ч.2 ,263-265 ЦПК України та правильно відмовив позивачу у задоволенні її вищезазначеного позову у цій справі у повному обсязі.

Проте, підстави цієї відмови підлягають зміні апеляційним судом.

Оскільки, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2015 р. у цивільній справі № 336/5006/15-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 17.07.2015 р. (а.с.7).

Вказане рішення перебуває на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог у вересні 2020 року (а.с. 1-5) про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів, позивач у цій справі посилалась на розрахунок державного виконавця від 17.08.2020 р., за змістом якого станом на 31.07.2020 року переплата сплати заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 109,37 грн. (а.с.6).

Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Що узгоджується також із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.12.2020 р. у справі №661/905/19, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

З наданих представником відповідача письмових доказів, а саме розрахунків заборгованості (а.с.6, 48-49, 50-51, 54-55, 56, 57-58, 59-60, 61-62, 63-64, 65), складених державним виконавцем, судом першої інстанції було правильно встановлено, що вони містять суперечливу інформацію щодо розміру заборгованості.

Разом із тим, помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі, про відсутність вини ОСОБА_3 у виникненні цієї періодичної заборгованості по аліментам за період з липня 2015 року по листопад 2019 року, як особи, яка зобов`язана сплачувати ці аліменти за рішенням суду на користь позивача на утримання дитини.

Остання не може спростовуватись зверненням ОСОБА_3 до державного виконавця з відповідним запитом лише 23.02.2021 року (копія а.с.52-53) чи поясненнями будь-якого свідка, у тому числі ОСОБА_5 (матері боржника ст. 82 ч. 1 ЦПК України), у суді першої інстанції.

Оскільки, у матеріалах цієї справи відсутнє будь яке судове рішення будь - якого суду за скаргою боржника ОСОБА_3 про визнання рішень, дій чи бездіяльності будь-якого державного виконавця та у тому числі того, що здійснював вищезазначені розрахунки заборгованості по аліментам (а.с.6, 48-49, 50-51, 54-55, 56, 57-58, 59-60, 61-62, 63-64, 65), з приводу нарахування аліментів боржникові у неналежному розмірі, не своєчасно тощо.

Висновки суду першої інстанції у цій справі у цій частині ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Оскільки, ОСОБА_3 , як боржник у виконавчому провадженні, зобов`язаний був в силу вимог закону ще з 2015 року, коли набрало законної сили вищезазначене рішення суду про стягнення з нього аліментів, виконувати останнє добровільно чи у примусовому порядку, цікавитись правильністю розрахованих йому державним виконавцем аліментів та своєчасно сплачувати останні у повному обсязі, а в разі незгоди із цими розрахунками державного виконавця щодо розміру аліментів, заборгованості з останніх тощо - оскаржувати ці рішення, дії чи бездіяльність відповідного державного виконавця у порядку, передбаченому ЦПК України.

І хоча позивач ОСОБА_1 , як стягувач та одержувач аліментів, мала право на подачу вищезазначеного позову у вересні 2020 року до суду у цій справі про стягнення з відповідача ОСОБА_3 , як боржника неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення (розрахунок пені позивачем наведений в її позові а.с. 2-4).

Проте, суд першої інстанції вже не мав право на стягнення останньої у цій справі оскаржуваним рішенням суду у цій справі 24 травня 2021 року в силу вимог ст. 196 ч. 1 СК України.

Оскільки, станом на цю дату боржником ОСОБА_3 заборгованість по аліментам перед ОСОБА_1 вже була погашена у повному обсязі та, відповідно була відсутня.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною апелянта апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони позивача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року у цій справі слід змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги сторони позивача лише частково при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок з відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої чи апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 13.01.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.