Провадження № 22-ц/801/278/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 рокуСправа № 127/20169/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/20169/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року, яке ухвалене суддею Бойко В.М. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 29 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №11701, який був вчинений 16 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 20514,40 грн таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 листопада 2021 року позов задоволено.

25 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. подала до суду заяву про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, мотивуючи її тим, що під час ухвалення заочного рішення від 16 листопада 2021 року, суд першої інстанції не вирішив питання про стягнення цих витрат.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт-Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн.

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом порушено норми процесуального права, при відмові в частині стягнення на користь позивача понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції не в повній мірі було встановлено всі обставини по справі, внаслідок чого неправомірно відмовлено у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Таким чином, просила скасувати додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт-Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт-Капітал» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення та стягуючи понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1 500 грн, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені представником позивача витрати у сумі 7 000 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим нею часом на надання правничої допомоги.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, представником позивача Мишковською Т.М. було надано: 1. договір про надання правничої допомоги від 07 серпня 2021 року укладений між адвокатом Мишковською Т.М. та Бондарчук О.М.; 2. Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги від 07 серпня 2020 року, відповідно до якого сторони домовилися, що розмір плати (гонорару) за надання правової допомоги складає 5000 грн; 3. Додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги від 23 вересня 2020 року, відповідно до якої сторони домовилися, що розмір плати (гонорару) за підготовку та подання апеляційної скарги на ухвалу суду про передачу справи за підсудністю складає 2 000 грн; 4. опис виконаних робіт по справі № 127/20169/20, відповідно до якого всього виконано робіт на суму 7000 грн; 5. квитанцію до прибуткового касового ордеру від 07 серпня 2020 року на суму 2500 грн та квитанція до прибуткового касового ордеру від 25 листопада 2021 року на суму 4500 грн (а.с.115 121).

Таким чином, позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Заперечень щодо неспівмірності заявленої суми від відповідача не надходило. Апеляційним судом підстав для зменшення вказаних витрат не встановлено, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Додаткове рішення підлягає скасуванню, а витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт-Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 січня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.