Справа № 288/501/16-ц
Провадження № 2/288/124/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань Колодяжної Н.В.,

представника позивача - Сліпчука П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якого вказує, що 02 липня 2008 року між ним та ОСОБА_1 (далі - відповідач) було укладено кредитний договір № ZRNWGA00004414.
Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 36367,03 (Дол. США) на термін до 02 липня 2028 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 24 березня 2016 року має заборгованість в розмірі - 130311,17 доларів США, яка складається з: - заборгованості за кредитом 29777,04 доларів США, - заборгованості по процентам за користування кредитом 28260,91 доларів США, - заборгованості по комісії за користування кредитом 7524,68 доларів США, - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 64748,54 доларів США.
Однак, позивач вимагає від боржника частину суми заборгованості, яка становить 115311,17 доларів США, що за курсом 26,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24 березня 2016 року складає 2999243,53 гривень, яка складається з: - заборгованості за кредитом 29777,04 доларів США, - заборгованості по процентам за користування кредитом 28260,91 доларів США, - заборгованості по комісії за користування кредитом 7524,68 доларів США, - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 49748,54 доларів США.
Враховуючи викладене, позивач просить, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2008 року в сумі 115311,17 (Дол. США), судовий збір у розмірі 44988 гривень 65 копійок та 900 гривень витрат пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання 10 січня 2022 року не з`явився, надав до суду клопотання в якому просить розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги визнає частково. Також надав заяву про застосування строків позовної давності в якій просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення щомісячних платежів за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту, а також до інших вимог, зокрема, на які поширюється спеціальний строк позовної давності.
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, оглянувши оригінал кредитної справи, клопотання представника відповідача, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.
В статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до статті 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Із додатних до позовної заяви матеріалів встановлено, що 02 липня 2008 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № ZRNWGA00004414, згідно якого банк надав останньому кредит у розмірі 36367,03 доларів США на термін до 02 липня 2028 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором /т. 1 а. с. 8-10/.
Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви, у зв`язку з чим у зазначеній цивільній справі назва позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає заміні на АТ.
Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування Позивача з Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на Публічне Акціонерне Товариство «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк), про що зазначено у пункті 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кошти на строк з 02 липня 2008 року по 02 липня 2028 року, включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 36367,03 доларів США на наступні цілі: у розмірі 29198,43 доларів США на споживчі цілі, з них 28000,00 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також 840,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 210,84 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 7168, 60 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснювати в наступного порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 481,06 доларів США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до частини першої статті 626, статей 627 та 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Статтями 526 та 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі.
ОСОБА_1 частково здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку і строки, а саме: з 2008 року по 2011 рік, що має відображення у виписці по рахунку до кредитного договору з 02 липня 2008 року по 02 серпня 2019 року /т. 1 а.с. 190-191/.
Відповідач своєчасно та в повному обсязі зобов`язання щодо погашення кредиту з нарахованими процентами за фактичний час його використання належним чином не виконував, що вбачається з виписки з розрахунку заборгованості за кредитним договором № ZRNWGA00004414 від 02 липня 2008 року, тому станом на 24 березня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в розмірі - 130311,17 доларів США, яка складається з: - заборгованості за кредитом 29777,04 доларів США, - заборгованості по процентам за користування кредитом 28260,91 доларів США, - заборгованості по комісії за користування кредитом 7524,68 доларів США, - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 64748,54 доларів США /т. 1 а.с. 3-6/.
Однак, позивач вимагає від боржника частину суми заборгованості, яка становить 115311,17 доларів США, що за курсом 26,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24 березня 2016 року складає 2999243,53 гривень, яка складається з: - заборгованості за кредитом 29777,04 доларів США, - заборгованості по процентам за користування кредитом 28260,91 доларів США, - заборгованості по комісії за користування кредитом 7524,68 доларів США, - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 49748,54 доларів США. Зазначений розрахунок відповідачем не спростований /т. 1 а.с. 3-6/.
Разом з тим, відповідач в своєму запереченні та судовому засіданні зазначає, що в період з 31 січня 2015 року він перебував на військовій службі та був призваний у Збройні Сили України по 08 квітня 2016 року, на що надав у підтвердження копію посвідчення серії НОМЕР_1 Командування Високомобільних десантних військ Збройних Сил України, військового квитка серії НОМЕР_2 та витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 08 квітня 2016 року № 104 та довідку військового комісара Попільнянського районного військового комісаріату від 17 січня 2017 року № 59. А тому, вважає, що за вказаний період тобто з 31 січня 2015 року та по 08 квітня 2016 року банк не повинен нараховувати штрафні санкції, пені та відсотки за користування кредитом. /т. 1 а. с. 47 49, 167/

Щодо перерахунку заборгованості за час мобілізації, відповідач проходив військову службу в лавах Збройних Сил України з 31 січня 2015 року по 08 квітня 2016 року. Згідно частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Врахування «особливого періоду», міститься в статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім пільгової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремої її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ, особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

В свою чергу мобілізація - це комплекс заходів, здійснених з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводитися відкрито чи приховано.

Отже, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Дія особливого періоду, під час якого штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, обмежуються строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 липня 2016 року було зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направити до суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № ZRNWGA00004414 від 02 липня 2008 року із зазначенням дати її виникнення та періоду існування. Однак позивач не виконав вимоги вказані в судовому рішенні. В своєму листі від 05 серпня 2019 року № 239175-ВБ, представник позивача зазначив, що надати суду більш детальний розрахунок заборгованості не виявляється можливим з технічних причин. Щодо здійснення перерахунку з врахуванням перебування відповідача в зоні АТО у період з 31 травня 2015 року по 08 квітня 2016 року, повідомляють, що здійснити вищенаведений перерахунок у банку немає можливості оскільки, документів, що підтверджують перебування клієнта на військовій службі, з тих що наявні в банку, недостатньо. /т.1 а. с. 188/
В свою чергу представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано суду розрахунок заборгованості як він зазначає після перерахунку заборгованості з врахуванням перебування відповідача в АТО, яка станом на 21 березня 2017 року становить 157779,78 Долар США /т. 1 а. с. 99- 105/.
Суд критично відноситься до даного розрахунку, оскільки він суперечить обставинам справи та письмовим поясненням представника позивача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за час дії особливого періоду банком не здійснено перерахунок заборгованості, що підтверджується також випискою з карткового рахунку в якій зазначені операції.

Під час розгляду справи представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.
За приписами частини 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у п.11 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі".
Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У відповідності до положень статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Статтею 266 ЦК України також передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
Згідно п. 8.1.2. у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в. т. ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Із розрахунку заборгованості /т. 1 а.с. 99-105/ вбачається, що відповідач здійснював періодичні платежі по погашенню пені в період з 30 березня 2011 року по 17 травня 2016 року, що підтверджується також Випискою за договором по рахунку з 02.07.2008 року по 02.08.2019 року, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем також не спростована /т. 1 а.с. 190-191/.
Отже перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з 17 травня 2016 року (з останнього платежу відповідача) та закінчився 18 травня 2021 року (строк позовної давності встановлений сторонами у п. 5.5. договору та становить п`ять років).
Банк звернувся до суду з позовом 20 квітня 2016 року, в межах п`ятирічного строку позовної давності.
У постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16 та постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 761/15928/15-ц які базуються на пункті кредитних договорів, ідентичних за змістом пункту 8.1.2 кредитного договору №ZRSWGK від 11 квітня 2008 року, наведено наступний правовий висновок:
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).
Проте, у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідач проходив військову службу в лавах Збройних Сил України в період з 31 січня 2015 року по 08 квітня 2016 року, тому даний період відноситься до особливого періоду, під час якого штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, обмежуються строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що безперервно пеня за договором почала нараховуватись з 06 квітня 2011 року, а тому за визначенням п. 8.1.2. кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив в останній день місяця в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів, тобто з 31 серпня 2011 року.

Тобто суд звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припинилося після спливу визначеного договором строку, тобто після 31 серпня 2011 року.
За таких обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість: за кредитом в розмірі 29281,43 доларів США, що складає еквівалент 761609,99 гривень; по відсоткам за користування кредитом 8536,53 доларів США, що складає еквівалент 222035,14 гривень; за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 2194,50 доларів США, що складає еквівалент 57078,94 гривень; по комісії за користуванням кредиту 2210,13 доларів США, що складає еквівалент 57485,48 гривень, нарахованих банком до 31 серпня 2011 року, а щодо процентів та пені, нарахованих після 31 серпня 2011 року, суд відмовляє за безпідставністю.
Згідно з частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статтею 611 ЦК України).
Як вбачається з Розділу І Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, розгляд справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів, а також при визнанні їх недійсними, повинен здійснюватись у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 16473,14 гривень (44988,65 гривень (розмір судових витрат) х 1098209,57 гривень (розмір задоволених позовних вимог) /2999243,53 гривні (розмір заявлених позовних вимог).
Керуючись статтями 509, 525-527, 530, 549, 551, 598-599, 610 - 612, 615, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 130, 133, 141, 211, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України; суд,-

ВИРІШИВ:
Позов Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (КОД , МФО 305299, рахунок для погашення заборгованості - № 3111, адреса: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором № ZRNWGA00004414 від 02 липня 2008 року в розмірі 42222,59 доларів США, що за курсом 26.01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24 березня 2016 року складає 1098209,57 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (КОД , МФО 305299, рахунок для погашення судових витрат - № 3111, адреса: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50) сплачений судовий збір в розмірі 16473,14 гривень та 900,00 гривень витрат пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник