Ухвала

12 січня 2022 року

м. Київ

справа № 210/1137/19

провадження № 61-21192ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області (далі - ГУ НП у Дніпропетровській області), Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

В обґрунтування позову зазначала, що 13 жовтня 2011 року слідчим відділом Довгинцівського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області (далі - СВ Довгинцівського РВ Криворізького МУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області) порушено кримінальну справу за фактом таємного викрадення чужого майна (крадіжки) за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України.

Постановою слідчого СВ Довгинцівського РВ Криворізького МУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 30 грудня 2011 року їй, як підозрюваній у вчиненні злочину, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ Довгинцівського РВ Криворізького МУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 17 лютого 2012 року її притягнуто по вказаній кримінальній справі в якості обвинуваченої і висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 185 КК України.

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2014 року її визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, з призначенням покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до статті 75 КК України її звільнено від призначеного покарання з випробувальним терміном на три роки, якщо протягом цього строку нею не буде вчинено нового злочину та за умови виконання покладених на неї судом обов`язків.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року кримінальну справу по її обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 185 КК України, повернуто Криворізькій місцевій прокуратурі № 1 Дніпропетровської області для організації проведення додаткового розслідування.

29 грудня 2018 року прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000780, внесеного 24 квітня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 185 КК України у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 185 КК України (пункт 2 частини першої статті 284 КПК України).

Зазначала, що протягом 86 місяців (з 13 жовтня 2011 року по 29 грудня 2018 року) вона незаконно перебувала під слідством та судом, що завдало їй значної моральної шкоди.

Ураховуючи вищевикладене, просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 2 030 890,00 грн на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 516 000,00 грн, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 протягом 86 місяців (з 13 жовтня 2011 року по 29 грудня 2018 року) перебувала під слідством та судом, однак в подальшому було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, протягом 86 місяців, нормальний уклад життя позивача був порушений, тому на її користь підлягає стягненню моральна шкода, визначена відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у розмірі не меншому однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, у зв`язку з чим суди визначили розмір відшкодування в сумі 516 000,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково.

Апеляційні скарги ГУ НП в Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області залишені без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року змінено, викладено абзац другий його резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 516 000 (п`ятсот шістнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

У іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

24 грудня 2021 року ГУ НП у Дніпропетровській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак