Провадження № 2/522/2380/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.

за участю:

секретаря судового засідання Кісліної В.І.,

сторони в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2021 позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У своїй позовній заяві позивач просив суд розірвати шлюб із відповідачем у зв`язку з тим, що починаючи з 2019 року шлюбні стосунки між ними погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, припинилося спілкування. Тому, відповідач розпочав проживати з іншою жінкою. За таких обставин сім`я припинила своє існування взимку 2020 року. На даний час подружжя спільно не проживає, а діти проживають разом матір`ю.

29.09.2021 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси справу № 521/13625/21 передано за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси.

11.11.2021 за результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А.

Ухвалою суду від 29.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

11.01.2022 сторони в судове засідання не з`явилися. Від представників позивача та відповідача до суду надійшли заяви у яких вони просили суд здійснити розгляд справи за їх відсутності, а позовні вимоги задовольнити.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 02 серпня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 626.

Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народились діти ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження (повторне) від 02 червня 2020 року, серія НОМЕР_1 , видане Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження від 24 січня 2008 року, серія НОМЕР_2 , видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси).

Сімейні відносини припинені остаточно. Збереження родини стало неможливим, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, що у відповідності зі ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Майнового спору між сторонами судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 СК України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 навів висновки про те, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідачем до суду не було подано заперечень щодо проживання їх спільної неповнолітньої дитини разом з матір`ю, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про залишення проживання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження від 24 січня 2008 року, серія НОМЕР_2 , видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси) разом з матір`ю.

З огляду на викладе, суд на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дійшов висновку про задоволення позову.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 02 серпня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 626.

Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження від 24 січня 2008 року, серія НОМЕР_2 , видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси) залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 908,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення складено 17.01.2022.