Справа № 211/3298/21
Провадження № 2/211/598/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 січня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді: Ткаченко С.В.,

при секретарях Чернушкіної Г.В., Мариненко Е.П.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

за відсутності представника третьої особи виконкому Довгинцівської районної у місті ради ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Умріхіна О.В., звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказавши, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі є зареєстрованими його онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (відповідачі по справі), які вже давно у квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують, добровільно знятися з реєстрації не бажають, що створює для ОСОБА_1 перешкоди в отриманні субсидії. Просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - вказаною квартирою. Стягнути з відповідача витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

Відповідачами було надано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначили, що з позовними вимогами не згодні та вважають їх незаконними і необґрунтованими. Посилаються, що ОСОБА_3 у спірній квартирі зареєстрований з 12.05.2003 року, ОСОБА_4 зареєстрований з 19.03.2001 року, як сини дочки позивача ОСОБА_6 , яка на даний момент теж зареєстрована у спірній квартирі з 18.05.1981 року. Тобто на момент отримання позивачем свідоцтва про право власності на спірну квартиру, вони разом зі своєю матір`ю були зареєстровані та проживали за даною адресою, як члени сім`ї власника та з його дозволу. Крім того позивач із своєю дружиною ОСОБА_7 у спірній квартирі не проживають з 1985 року, фактичним місцем їх проживання є адреса: АДРЕСА_2 , де власником будинку є ОСОБА_7 . В спірній квартирі останні 35 років мешкала їх матір ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_8 та з ними (синами). Коли шлюб між батьками було розірвано, батько був знятий з реєстрації, а матір переїхала проживати за іншою адресою. Добровільно знятися з реєстрації вони не бажають, адже вважають, що мають право бути зареєстровані та проживати в квартирі, адже вони сплачують комунальні платежі, зробили в ній ремонт. Також свого житла вони не мають, тому винаймають житло. Проживати за місцем своєї реєстрації вони не можуть, оскільки позивач створює такі умови, при яких сумісне проживання не можливо. Останнім часом він постійно свариться або провокує інших на сварку. Дозволу на вселення у спірну квартиру вони не мають, тому у квартирі на даний час ніхто не мешкає. Вони розуміючи, що дід та баба є людьми похилого віку, мають проблеми зі здоров`ям, самовільно пішли жити до інших осель, щоб не провокувати непорозуміння у сім`ї та не створювати негативне відношення один до одного, при цьому залишивши за собою право повернутися до своєї квартири в разі появи такої можливості, будучи зареєстрованими за даною адресою. Матеріали позовної заяви не містять доказів отримання позивачем відмови в отриманні субсидії, та що причиною відмови є їх реєстрація у спірній квартирі. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити.

В ході розгляду справи представником позивача були надані письмові пояснення, в яких останній зазначив, що відповідачі є онуками позивача, і коли вони були дітьми, позивач дозволив їм поселитися у себе в квартирі разом із матір`ю (донькою позивача) і батьком (зятем позивача). Надалі донька і зять розірвали шлюб і рішенням суду зятя було визнано втративши право на користування квартирою. Онуки позивача до тих пір поки були не одружені, проживали у квартирі позивача, але надалі останні одружилися, та пішли мешкати в інше житло. Отже онуки позивача свідомо покинули спірну квартиру, бо створили свої сім`ї, і не могли фізично усі разом із дружинами та дітьми , разом з позивачем, який є особою похилого віку (має 86 років) проживати в двокімнатній хрущівці. Відповідачі виїхавши з квартири не сплачували житлово - комунальні послуги і позивач сам мав нести тягар утримання майна. У наданих відповідачами квитанціях щодо сплати житлово - комунальних послуг за січень - квітень 2021 року платником зазначений позивач, тобто відсутні докази що саме відповідачі сплачували комунальні послуги у спірній квартирі. У якості доказів відсутності відповідачів у квартирі більше року, позивач надав довідки з місця проживання, надати акт позивач не має можливості, оскільки відсутні сусіди, яким відомо про дані обставини (пройшло багато років, сусіди виїхали або повмирали ). Наявність реєстрації відповідачів у спірній квартирі створює позивачу труднощі, а саме він має сплачувати додаткові кошти по житлово - комунальним послугам за додатково зареєстрованих осіб; він не може оформити житлову субсидію, бо зареєстровані дві особи працездатного віку.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Умріхін О.В. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. В подальшому звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник - адвокат Бузинарська Д.М. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, з підстав викладених у відзиві на позов, у задоволенні позову просили відмовити. В подальшому звернулися до суду з заявами про закінчення розгляду справи за їх відсутності, у задоволенні позову просили відмовити.

Представник третьої особи, в особі голови Довгинцівської районної в місті ради Ратінов І., раніше зверталася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їхнього представника, заперечень проти позову не мають та при винесення рішення покладаються на розсуд суду.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 10.11.2008 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради «Про видачу про право власності на об`єкти нерухомого майна » від 15.10.2008 року № 843, позивачу ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на дане нерухоме майно було зареєстроване у КП ДОР «Криворізьке БТІ» у реєстрі за № 25353764, номер запису 155 в книзі 61Ж-155 (а.с. 8 - копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а.с. 21 копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно).

Згідно довідок голови та бухгалтера ОК «ЖБК Восток-7» відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є зареєстрованими у вказаному майні, але ОСОБА_4 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 2007 року, а ОСОБА_3 з 2013 року (а.с. 6,7).

Факт реєстрації відповідачів у вказаному нерухомому майні також вбачається з довідки виданою головою ОК «ЖБК Восток-7» на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 36).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідачі для позивача є онуками зі сторони доньки ОСОБА_6 (а.с. 41-44 - копії свідоцтв про народження, копія свідоцтва про укладення шлюбу).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснив, що він є сином позивача, зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Зі слів батька та сестри ОСОБА_6 йому відомо що його племінники (відповідачі по справі ) не мешкають у спірній квартирі біля п`яти років. Також зазначив що конфліктного відношення до відповідачів через квартиру він не має. З дитинства він з батьками мешкав у іншому житлі, у спірній квартирі мешкала сестра зі своєю сім`єю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , пояснила, що її чоловік (позивач по справі) є власником спірної квартири. Онуки (відповідачі по справі ) у квартирі не мешкають, після створення власних сімей, добровільно переїхали мешкати до іншого житла. Так ОСОБА_4 не мешкає у квартирі біля десяти років, а ОСОБА_3 не мешкає біля 8 років. Комунальні послуги відповідачі не сплачують. Ремонт у квартирі робився 15 років тому, але без їхнього з позивачем дозволу. Також вона на ремонт у ванній кімнаті віддала 3000,00 грн. У оформленні субсидії їй було відмовлено, оскільки зареєстровані у квартирі онуку є працездатними особами. Також свідок зазначила, що у відповідачів є доступ до квартири, вони мають ключі, замки у квартирі не змінювалися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , пояснила, що є головою ОК «ЖБК Восток-7» та також мешкає по сусідству у будинку АДРЕСА_4 , де знаходиться спірна квартира, власником якої є позивач. Підтвердила факт не проживання відповідачів (онуків позивача) у квартирі АДРЕСА_5 вказаного будинку, а саме ОСОБА_4 не мешкає у спірній квартирі з 2007 року, а ОСОБА_3 не мешкає з 2013 року. Зазначила, що сварок у родині позивача не бачила, відповідачів бачила часто, оскільки вони мешкали у цьому ж будинку, але в інших квартирах які винаймали. Бачила як відповідачі у спірній квартирі робили ремонт, також по платівкам їй відомо, що відповідачі сплачували комунальні послуги.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , пояснила, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 . Відповідачі є онуками позивача, вони разом з матір`ю ОСОБА_6 мешкали у спірній квартирі, робили ремонт. В подальшому більше трьох років відповідачі стали мешкати в інших квартирах, які винаймають у цьому ж будинку. Позивач з дружиною біля 30 років мешкають в іншому житлі, періодично приїжджають до спірної квартири. Зазначила, що позивач з дружиною чомусь не бажають, щоб онуки мешкали у квартирі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , пояснила, що є донькою позивача, який є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , вона є зареєстрованою у цій квартирі. До розірвання шлюбу (2016 року) вона разом із своїм чоловіком мешкали у цій квартирі, в подальшому до 2020 року вона продовжували жити у ній сама, а потім переїхала мешкати в інше місце. Її сини (відповідачі по справі) у спірній квартирі не мешкають більше п`яти років, але останні часто приходили в гості. Сини створили власні сім`ї, мають дітей, тому вони переїхали мешкати у житло, яке винаймають та іншого постійного житла не мають, проте батьки не дозволяють синам мешкати у спірній квартирі. Комунальні послугу у квартирі весь час сплачувала вона, сини робили ремонт з дозволу батьків.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Наявність реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено свідками в судовому засіданні,відповідачі не проживають у спірній квартирі більше одного року, що не заперечувалося самими відповідачами в судовому засіданні. Тому їх посилання у відзиві, що довідки від 21.05.2021 року про не проживання, як не неналежний доказ , не має правового значення.

Крім того, доказів стосовно поважних причин непроживання відповідачів в даному житлі судом не добуто; наявність будь-яких домовленостей між ОСОБА_1 та відповідачами з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлена. Крім того , судом встановлено , що відповідачі добровільно виселилися зі спірної квартири, оскільки створили власні сім`ї та переїхали мешкати до іншого житла,

Відповідачі також посилалися, що дід (позивач по справі) не надає їм дозволу на вселення до квартири, однак фактично перепони у їхньому проживанні у квартирі з боку позивача не чинилися, оскільки як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося стронами, що відповідачі мають ключи від спірної квартири.

Те, що між сторонами виникли конфліктні ситуації, ще не свідчить про неможливість проживати відповідачів у спірній квартирі, користуватися нею.

Матеріали справи не містять, а відповідачами не доведено, що неприязні відносини з дідом носили такий характер, який би перешкоджав їм проживати у квартирі, не доведено, що сварки були настільки серйозними, а не просто виникали на звичайному родинному рівні, що не дозволяло б відповідачам проживати у квартирі. Як і не доведено, що позивач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням іншим чином (змінив замки, забрав ключі тощо).

Натомість відповідачі добровільно, свідомо там не проживають, не вчиняючи при цьому ніяких дій, які б свідчили про їх бажання там дійсно проживати (позову про вселення за весь цей час не подавали, до компетентних органів з приводу перешкоджання позивачем їм там проживати не зверталися, жодного разу не намагалися вселитись у спірну квартиру ). Лише їх заперечення проти позову не свідчить про зацікавленість у вказаному житлі.

Водночас, реєстрація відповідачів в квартирі, які не довели суду належними доказами факт несення ними витрат по утриманню житла, позбавляє позивача можливості оформити належним чином субсидію по оплаті житлово-комунальних послуг, що негативно впливає на його фінансове становище.

Посилання відповідачів на те, що вони не мають іншого житла для проживання не мають правого значення для цієї справи, оскільки закон пов`язує збереження права користування житлом з поважними причинами не проживання в ньому.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, розташованою за вказаною адресою, у зв`язку з відсутністю у ній без поважних причин понад одного року.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в рівних частках в розмірі 454,00 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13,19, 76-81, 141,258- 259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1 - квартирою АДРЕСА_1 та визнати :

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,

такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири ) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири ) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко