ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м.Суми

Справа №587/1187/21

Номер провадження 22-ц/816/105/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Садівська сільська рада Сумського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2021 року, постановлене у складі судді Черних О.М., у приміщенні Сумського районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Позов мотивує тим, що рішенням Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 07 серпня 2019 року йому було відмовлено у наданні у власність земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 07 серпня 2019 року. Зобов`язано Садівську сільську раду Сумського району Сумської області надати дозвіл на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

На виконання судового рішення судом видано виконавчий лист № 480/666/20.

23 квітня 2021 року Садівською сільською радою Сумського району Сумської області прийнято рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Але у п. 3 рішення було зазначено, що дозвіл на розроблення проекту надано на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року, однак це суперечить затвердженому генеральному плану села Сад та не відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Вказує, що на момент подання ним клопотання до відповідача з проханням виділити земельну ділянку у порядку ст. 118 ЗК України, генерального плану с. Сад не існувало, цільове призначення земельної ділянки відповідало місцю розташування, а тому відмова органу місцевого самоврядування була незаконною, про що свідчить рішення суду по справі № 480/666/20, то відповідач повинен відшкодувати завдану майнову шкоду позивачу у розмірі вартості незаконно не отриманої земельної ділянки у розмірі 1258325 грн.

З огляду на тривалість порушень з боку відповідача, багаторазовість прикладених зусиль для відстоювання його порушених прав Садівською сільською радою, довготривала боротьба і важливість отримати цю земельну ділянку призвели до страждань, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, у зв`язку з чим вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 125832 грн, що дорівнює 10% від розміру матеріальної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути на його користь з Садівської сільської ради Сумського району Сумської області матеріальну шкоду у розмірі 1258325 грн та моральну шкоду у розмірі 125832 грн.

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 15 листопада 2021 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження доказів, що призвели до неправильного висновку, який викладений у оскаржуваному рішенні, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач з умислом ухилявся від виконання рішення суду, порушував права позивача, не врахував претензію до Генерального плану з метою заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу. Генеральний план в районі АДРЕСА_1 було розроблено з зоною, яка унеможливлює виконання рішення суду, яке на момент затвердження цього генерального плану вже набрало законної сили. Отже, наявні неправомірні дії відповідача, які призвели до втрати позивачем земельної ділянки площею 0,25 га в АДРЕСА_1 .

Крім того вказує, що позивачем були надані суду відповідні документи у якості доказів і обґрунтування позовних вимог, але вони неправильно були досліджені та оцінені судом.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Також суд виходив з того, що матеріали справи не дають можливості дійти висновку, що негативні емоції позивача від дій відповідача досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли йому моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 09 липня 2019 ОСОБА_1 звернувся до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ( а. с. 6).

Рішенням Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 07 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні у власність земельної ділянки у зв`язку з тим, що на дану земельну ділянку підприємству Центр професійної реабілітації інвалідів "Гармонія" згідно проведеного конкурсу 11.09.2007 року вже надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,1 га із земель запасу сільської ради сільськогосподарських угідь (рілля) під житлову багатоповерхову забудову (а. с. 7, на звороті).

Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 07 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року, визнав протиправним та скасував рішення Садівської сільської ради Сумського району Сумської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 від 07 липня 2019 року.

Зобов`язав Садівську сільську раду Сумського району Сумської області надати дозвіл на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною), площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 від 07 липня 2019 року.

На виконання рішення суду Сумським окружним адміністративним судом 01 лютого 2021 року видано виконавчий лист № 480/666/20 (а. с. 9).

Постановою заступника начальника відділу Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Добровольським О.В. від 05 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 643390426 про зобов`язання Садівської сільської ради Сумського району Сумської області надати дозвіл на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною), площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 від 07 липня 2019 року (а. с. 10).

Рішенням Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 23 квітня 2021 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а. с. 12). В пункті 3 вказаного рішення Садівської сільської ради також зазначено: довести до відома ОСОБА_1 , установ та організацій, які будуть брати участь у виготовленні проектної документації та її погодженні, про те, що дозвіл ОСОБА_1 надано на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду України від 07.04.2020, однак це суперечить затвердженому генеральному плану села Сад та не відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної майнової (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, висловив загальні підходи до визначення та відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням принципу належного врядування.

Так, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Страждання являють собою не процес нищення немайнового блага, а його результат негативні наслідки немайнового характеру, які є моральною шкодою. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, одружитися, втрату довіри близьких людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів того, що у зв`язку із протиправною відмовою органом місцевого самоврядування у наданні дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність йому завдано матеріальну шкоду в вигляді упущеної вигоди.

Колегія суддів зазначає, що згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16).

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів також зазначає, що преюдиційним є факт протиправності дій відповідача, які, вочевидь, мали негативний вплив на психологічний стан позивача та викликали у нього негативні емоції. Проте, на думку колегії суддів, такі негативні емоції не досягли рівня страждань, які б являлись результатом негативних наслідків немайнового характеру. Позивачем не надано доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача по ненаданню дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду.

Не можна погодитись і з твердженнями позивача про те, що відповідач з умислом ухилявся від виконання рішення суду, не врахував претензію до Генерального плану з метою заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу, оскільки вони не підтверджуються належними доказами. Рішення про затвердження Генерального плану села Сад, у зв`язку з порушенням прав позивача на отримання у власність земельної ділянки, незаконним не визнавалось.

Відтак, за встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.А.Левченко

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І.Криворотенко