Провадження № 22-ц/812/232/22 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Миколаїв

справа № 472/1045/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Коломієць В.В.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

про стягнення коштів

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 2 березня 2021 року суддею Орленко Л.О. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено12 березня 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.

Позивачка зазначала, що на підставі укладеної 28 квітня 2011 року угоди з КБ «Приватбанк» вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (300 грн.) на платіжну картку, який у подальшому збільшувався відповідачем самостійно. Протягом дії кредитних відносин вона отримала нову картку «Універсальна Gold» з кредитним лімітом 4 400,00 грн., сумлінно виконувала кредитні обов`язки, щомісячно поповнювала рахунок, але звернувшись у липні 2020 року до банку, одержала витяг з особового рахунку з визначенням заборгованості в розмірі 9 473,13 грн. Ознайомившись з витягом, позивачка з`ясувала, що у період з липня 2016 року по грудень 2018 року з неї утримували по 259,57 грн. щомісячно з позначкою «покупка», що загалом складає 7 777,68 грн. Проте ніяких покупок з розстрочкою платежів вона не здійснювала. Крім того, у період з травня 2017 року по серпень 2020 року з неї щомісячно утримувалось по 20 грн. комісії за обслуговування (членський внесок), а всього 760 грн. Після квітня 2011 року жодних кредитних угод, в тому числі і щодо «миттєвої розстрочки», вона з банком не укладала, а тому відповідачем незаконно набуто 8 537,68 грн. її грошових коштів.

Посилаючись на порушення законодавства про захист прав споживачів та її права позичальника, а також положення статті 1073, 1212, 1214 ЦК, ОСОБА_1 просила стягнути з банку 8 537,68 грн., як безпідставно набуті, та 3579,03 грн. процентів за користування чужими коштами.

Відповідач КБ «ПриватБанк» участі в судовому засіданні не приймав, своєї позиції щодо позову суд першої інстанції не повідомив.

Заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 2 березня 2021 року позов задоволено, з КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 стягнуто 8 537,68 грн., як безпідставно списані з банківського рахунку за період з 13 липня 2016 року по 10 серпня 2020 року, та проценти за користування грошовими коштами за період з 13 липня 2016 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 3 579, 3 грн , а всього 12 116, 71 грн., а також 1681 грн. судового збору.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2021 року заяву КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення від 2 березня 2021 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що позивачка не довела безпідставне проведення списань з її карткового рахунку, а суд першої інстанції неповно встановив всі обставини справи, просив рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити. Апелянт зазначав, що станом на 8 червня 2016 року ОСОБА_1 мала кредитну заборгованість у розмірі 4 395,98 грн. Скориставшись послугою розстрочення боргу («миттєва розстрочка») через додаток «Приват24», вона отримала від банку додатково 4395,98 грн. кредитних коштів на погашення раніше утвореного боргу. Повернення цієї частки кредиту вона мала здійснювати рівними частками з червня 2016 року по 259, 57 грн. (включаючи комісію) щомісячно, що і робила протягом строку кредитування. Всі проведені банківські операції відповідають умовам кредитування, а безпідставність проведених списань позивачка не довела.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача наполягає на недоведеності факту використання 13 червня 2016 року особисто ОСОБА_1 сервісу «миттєва розстрочка» через програмний комплекс Приват24, належного узгодження з нею умов надання додаткового кредиту та правомірність подальшого списання з її кредитного рахунку по 259,98 грн. щомісячно.

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в обсязі 12 116,71 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору на відкриття карткового рахунку (28 квітня 2011 року) між позивачкою та банком не були узгоджені в письмовій формі умови кредитування та/або надання банківських послуг, в тому числі і умови щодо надання миттєвої розстрочки на погашення попередньої заборгованості та сплати комісії. Тому списання з її особистого рахунку 8 537,68 грн. (7 777,68 грн. розстрочки та 760 грн. комісії) є безпідставним списанням коштів з рахунку клієнта. За таких умов відповідно до статті 1073 ЦК та пункту 32.3 статті 32 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк також зобов`язаний сплатити проценти за користування грошовими коштами клієнта на рівні облікової ставки Національного Банку України, що за спірний період (з червня 2016 року по 30 вересня 2020 року) складає 3 579,03 грн.

Але з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 («Позика») глави 71 ЦК («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливістю карткового рахунку є те, що операції за таким рахунком можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів - платіжних карток, які є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої банком пластикової картки. Кредитною карткою є платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом (пункти 1.1.1.55, 1.1.1.76 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, далі Умови та Правила).

Використання спеціальних платіжних засобів платіжних карт, зокрема, регулюється Законом «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою правління НБУ №705 від 5 листопада 2014 року (далі Положення №705) та Умовами та Правилами, які діють у КБ «ПриватБанк».

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час регулювання спірних питань (пункт 4 розділ 7 Положення №705).

Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Договір), в якій зазначено, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, з якими він ознайомився в письмовому вигляді та погодився, складають Договір про надання банківських послуг (а.с.114 том 1).

В позовній заяві ОСОБА_1 не посилалась на те, що на час укладення кредитного договору (28 квітня 2011 року) з нею не узгоджувались умови кредитування, в тому числі вартість кредиту, обов`язки позичальника тощо (а.с.1-9 том1).

В порядку актуалізації персональних даних позичальника ОСОБА_1 підписала аналогічну анкету-заяву 22 грудня 2018 року (а.с.115 том 1).

На підставі Договору позичальнику ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок (додатковий рахунок) та встановлено кредитний ліміт, який неодноразово змінювався та з квітня 2017 року складав 7000 грн. (а.с.19 том 1).

У період з квітня 2011 року ОСОБА_1 активно використовувала кредитні кошти, а також вносила обов`язкові щомісячні платежі, як то передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідно до витягу з особового рахунку позивачки станом на 8 червня 2016 року у неї виникла кредитна заборгованість в розмірі 4 395,98 грн.

13 червня 2016 року на рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти в розмірі 4 395,98 грн. з позначкою «поповнення картки», якими заборгованість повністю погашена (а.с.22, 125том 1).

З відповідного числа наступного місця (13 липня 2016 року) по 13 грудня 2018 року (в межах позовних вимог) з кредитного рахунку ОСОБА_1 щомісячно списувались шляхом збільшення розміру використаних кредитних коштів по 259,57 грн. з позначкою «покупка» на загальну суму 7 777,68 грн.(а.с.12-15,117-135 том 1).

Обґрунтовуючи банківські операції з поповнення рахунку (4395,98 грн. грн.) та наступного щомісячного списання з кредитного ліміту (по 259,57 грн.), КБ «ПриватБанк» посилався на умови сервісу «миттєва розстрочка» та положення пунктів 2.7.6 Умов та Правил, в редакції станом на 1 червня 2016 року, за якими ця послуга є споживчим кредитом, який надається клієнту в межах встановленого ліміту за продуктом у разі як придбання товарів/оплати послуг в торгово-сервісних підприємствах, інтернет-магазинах, так і у разі кредитування на споживчі цілі, у розмірі кредитної заборгованості (а.с. 30,31 том 2).

За витягом з програми електронного кабінету позивача Приват24 (а.с.32 том 2) 13 червня 2016 року ОСОБА_2 скористалась послугою «Миттєва розстрочка» для погашення існуючої заборгованості у сумі 4395,98 грн.

При цьому суд не може вважати переконливими посилання позивачки на те, що вона цією послугою не користувалась, оскільки відповідно до пункту 2.7.6.1.2.2, 2.7.6.1.2.3 Умов та Правил (а.с. 30 том 2 зворот) авторизація в сервісі Приват24 здійснюється шляхом введення і відправки ОТП-паролю та після введення пін-коду кредитної картки, що можливо лише за участю або з волі позичальника.

Відсутність додаткових доказів комунікацій ОСОБА_1 з банком при оформленні «миттєвої розстрочки» пов`язана зі спливом значного часу з червня 2016 року (а.с.28 зворот том 2).

Умови надання такого кредиту, в тому числі розмір щомісячної комісії та доручення банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості за цим кредитом, передбачені 2.1.1, 2.7.6.1.2.4, 2.7.6.4.1, 2.7.6.7 Умов та Правил. Строк кредитування 36 місяців.

Розмір щомісячного платежу ОСОБА_1 складався з частини суми кредиту 122,11 грн. (4395,98 :36), щомісячної комісії 127,48 грн. (4395,98 х2,9%) та комісії по карті за списання регулярного платежу з кредитних (не власних) коштів клієнта 9,98 грн. ((122,11+127,48) х 4%), а всього 259,57 грн. (а.с.28,29 том 2).

Зобов`язання ОСОБА_1 щодо повернення кредитних коштів, отриманих на погашення попередньої кредитної заборгованості (4359,98 грн.), виконані позивачкою в повному обсязі станом на 13 червня 2019 року (а.с.119 том 1 зворот).

Отже, у червні 2016 року ОСОБА_1 отримала замовлену банківську послугу («миттєва розстрочка») шляхом вчинення відповідних онлайн-дій в особистому електронному кабінеті Приват24, протягом тривалого часу (трьох років) виконувала обов`язки з повернення цих коштів та повністю виконала обов`язки, передбачені Умовами та Правилами.

Наявність кредитної заборгованості станом на 13 червня 2016 року, а також погашення цієї заборгованості шляхом отримання додаткового кредиту, ОСОБА_1 не заперечувала.

Не можуть бути підставою для задоволення позову і посилання ОСОБА_1 на те, що у червні 2016 року вона ніяких письмових угод з КБ «ПриватБанк» на отримання додаткового кредиту у розмірі 4359,98 грн. не укладала, та з Умовами та Правилами не ознайомлена.

Порядок використання сервісу «миттєва розстрочка», в тому числі і на погашення попередньої кредитної заборгованості, регламентований пунктом 2.7.6.1.2.2 Умов та Правил. Вчинення позичальником дій, передбачених цим пунктом, прирівнюється сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для отримання кредиту (пункт 2.7.6.1.2.3).

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав вважати незаконним щомісячне нарахування та списання з кредитного рахунку позивачки по 259,57 грн. з 13 липня 2016 року по грудень 2018 року (в межах позовних вимог), а всього 7 777,68 грн.

Не можна вважати обґрунтованими і твердження ОСОБА_1 про неправомірне списання з її карткового рахунку щомісячно по 20 грн. з позначкою «комісія за обслуговування (членський внесок)» у період з 10 травня 2017 року по 10 серпня 2020 року (межі позовних вимог) на загальну суму 760 грн.

Так, відповідно до пункту 1.1.2.1.31 Умов та Правил у разі оформлення картки класу Gold клієнт зобов`язаний сплачувати щомісячний членський внесок за участь у GoldКлубі у встановленому банком розмірі. Клієнт доручає банку списувати грошові кошти з рахунків клієнта в межах сум, що підлягають сплаті банку в рамках сплати членських внесків за обслуговування в GoldКлубі, у разі настання строків платежів.

За Тарифами банку з 1 квітня 2013 року членський внесок за участь у GoldКлубі складав 20 грн./місяць (а.с. 37 том 2 ).

Позивачка ОСОБА_1 користувалась пластиковою картою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про що свідчать її позовна заява та дані особового рахунку.

Отже, нарахування у період 2017-2020 років по 20 грн. щомісячно є членським внеском власників карт Gold, до яких віднесено і ОСОБА_1 .

Підстав для стягнення з КБ «ПриватБанк» на користь позивачки 760 грн., як безпідставно списаних коштів, суд не вбачає.

Не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин правил статті 1073 ЦК, якою передбачено обов`язок банку сплатити проценти у разі виявлення порушень щодо перерахування грошових коштів з рахунку клієнта. Ця норма регулює правовідносини з здійснення операцій за банківським рахунком, на якому знаходяться власні грошові кошти клієнта (депозити), та не застосовується до правовідносин з користування кредитними коштами, наданими шляхом встановлення кредитного ліміту.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на характер спірних правовідносин; не встановив дійсні підстави збільшення розміру використаного кредиту (збільшення кредитної заборгованості) шляхом проведення щомісячних платежів (259,57 грн., 20 грн.); не дав оцінку відомостям з особового рахунку позивачки; задовольнив позов з підстав (неузгодження умов кредитування на час укладення кредитного договору 28 квітня 2011 року), які не були підставою позову; та невірно застосував норми матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені відповідачем при поданні апеляційної скарги. Враховуючи відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , відшкодуванню позивачкою підлягає 1261,20 грн. судового збору, сплаченого банком при поданні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 282 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 2 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1261,20 грн. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В. Коломієць

І.В. Лівінський

---------------------------------

повну постанову складено 27 січня 2022 року