Справа № 346/2587/21
Провадження № 2/346/140/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Васильчук Я.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

08 червня 2021 року ОСОБА_1 , звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Ще за життя його мати залишила Заповіт, посвідчений секретарем Турківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області Мартинюком В.Є. від 10 березня 2011 року, зареєстрований у реєстрі за №53, яким все своє майно, майнові паї, майнові права та обов`язки, які належали їй на момент складання цього заповіту, а також майнові права та обов`язки, які належатимуть їй в майбутньому заповідала ОСОБА_1 , а житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідала після її смерті розібрати і забрати матеріал ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В другій частині заповіт був складений з умовою. Саме в цій частині він не погоджується з умовами заповіту і вважає що він є недійсним. Також йому до цього часу є незрозумілим таке волевиявлення його покійної матері. Він будучи спадкоємцем за заповітом прийняв спадщину у встановлений законно термін та отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом 24 липня 2015 року. Він виконав умови заповіту, в частині яка відповідала законодавству та останню волю його матері, тобто оформив право власності на земельні ділянки охоплені заповітом. Та його матері на праві власності ще належав житловий будинок. На час смерті його мами, в будинку був зареєстрований але не проживав її онук ОСОБА_3 . Відповідач ні одного дня не проживав у даному будинку, він тільки там зареєстрований. Після смерті спадкодавця і до сьогоднішнього дня ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, довідка від нотаріуса, про підтвердження даного факту додається. На даний час будинок знаходиться в аварійному стані і не придатний до проживання, а також створює йому перешкоди у користуванні його земельною ділянкою. Фактично будинок, згідно заповіту мав розібрати і забрати матеріал з нього Відповідач, та теоретично заповіт в цій частині складений під умовою, яка є нездійсненною та жоден нотаріус не має права зобов`язати спадкоємця виконати таке волевиявлення заповідача. Тому просить суд визнати недійсним заповіт у частині, яка починається зі слів «А житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 який після моєї смерті, повинен розібрати і забрати матеріали із нього ОСОБА_3 .

Відповідач в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 14 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , згідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідно копії заповіту ОСОБА_4 все своє майно, а також майнові паї, майнові права та обов`язки, які належать мені на момент складання цього заповіту, а також майнові права та обов`язки , які належатимуть мені в майбутньому заповідає ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . А житловий будинок , що знаходиться в АДРЕСА_1 , який після моєї смерті , повинен розібрати і забрати матеріали із нього заповідає ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с. 6).

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав на праві особистої власності, колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок (а.с. 11)

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, спадкоємцем зазначено в заповіті майна ОСОБА_4 , 1920 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , який проживає в АДРЕСА_2 . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Турка, Коломийського району, Івано-Франківської області, площею 850 (вісімсот п`ятдесят ) кв.м., що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ІФ № 051960, виданого Турківською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області 22 жовтня 2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землю, договорів оренди землі за № 92 (кадастровий номер :01:004:0010) (а.с. 16).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статтей 202,203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).

Відповідно до положень ст.. 1257 ЦК України, Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

V.Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вищевказаних підстав. Єдиною підставою для визнання заповіту недійсним позивач зазначає його незрозумілість та те, що його умову відносно ОСОБА_3 неможливо виконати. Суд відхиляє вказане посилання позивача, оскільки така підстава визнання заповіту недійсним не передбачена положеннями Цивільного кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 16, 203, 215, 1217-1223, 1233-1235, 1247, 1257 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48,76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Васильковський В. В.