Дата документу 17.01.2022 Справа № 334/8214/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/8214/21 Головуючий у 1 інстанції Коломаренко К.А.
Провадження №22ц/807/481/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2021 року про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційних втрат з ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання»звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційних витрат із боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2021 рокувідмовлено у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Запоріжжяелектропостачання».

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не долучено копії заяви приєднання споживача ОСОБА_1 до Договору про постачання електричної енергії. Суд першої інстанції зазначив, що заявник долучив до заяви про видачу судового наказу лише копію типового договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, яка не підписана споживачем ОСОБА_1 та не містить його особистих даних. Натомість, долучення до заяви про видачу судового наказу саме копії підписаного обома сторонами договору відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України є обов`язковим. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію за особовим рахунком НОМЕР_1 на підтвердження споживання електроенергії ОСОБА_1 оплат не здійснювалось.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2021 рокупро відмову у видачі судового наказу, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ТОВ «Запоріжжяелектропостачання»зазначають, що постачання електричної енергії здійснюється на умовах договору постачання універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором, що постачання електричної енергії здійснюється за договором постачання електричної енергії споживачу, який укладається шляхом оплати рахунка, фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії або підписання заяви-приєднання, у випадку, коли сторони досягли згоди щодо укладання договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті ТОВ «Запоріжжяелектропостачання». Крім того, відсутність підписаного сторонами договору не свідчить про відсутність відповідних правовідносин та не звільняє боржника від оплати послуг, оскільки згідно з ч. 3 ст. 714 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Так, законодавством передбачена можливість постачання електричної енергії побутовому споживачу без фактичного підписання відповідного договору останнім.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 грудня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24 грудня 2021 року особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 13 травня 2021 року для надання можливих відзивів на вищезазначену апеляційну скаргу.

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Приписами ст. 163 ЦПК України встановлені вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи у жовтні 2021 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційні втрати.

До заяви ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», зокрема надало: роздруківку публічного Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 7-11), роздруківку Додатку №3 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція «Побут» за період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року (а.с. 13-16), роздруківку Додатку №1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція «Побут» за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року (а.с.15-16) та за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 200 року (а.с. 17-18), роздруківку Додатку №3 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція «Побут» за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року (а.с. 16), детальний стан розрахунків за спожиту електроенергію (а.с. 23-26).

Згідно з ч.1,4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим не побутовим споживачам. Постачальник універсальних послуг не може відмовити побутовому та малому не побутовому споживачу, які знаходяться на території здійснення його діяльності в укладенні договору постачання електричної енергії. Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно ч.2 ст. 72 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку.

При цьому, відповідно до п.8 Постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписанням заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Так, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не надано безспірних доказів приєднання ОСОБА_1 до умов Типового договору, тобто доказів на підтвердження фактичних договірних відносин між. Зокрема, заявником не надано доказів оплати ОСОБА_1 рахунків, доказів на підтвердження надання рахунка постачальником універсальної послуги, доказів підписання заяви-приєднання до умов договору.

Так, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц.

Разом з цим, наказне провадження, в порядку якого заявник звернувся за вирішенням своєї вимоги до боржника, є документарною процедурою захисту майнових прав та інтересів кредитора, вимоги якого до боржника щодо стягнення грошових коштів ґрунтуються на безспірних документах, яке здійснюється за відсутності спору шляхом видачі судового наказу.

Вимоги заявника повинні бути безспірними та обґрунтованими.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, є письмовими доказами. У зв`язку з цим вони повинні мати певні характеристики, а саме:

- докази мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника;

- відсутність необхідності їх публічного дослідження і аналізу;

- докази, що подаються заявником повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні;

- процес доказування для стягувача закінчується з прийняттям заяви про видачу судового наказу.

Як роз`яснено в п. 13 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 № 14, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК в редакції до 15.12.2017 року), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що надання заявником Типового договору, який в свою чергу, на думку заявника, є договором приєднання, що свідчить про те, що відповідач є споживачем природного газу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно доп.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Оскільки, в порушення ст. 163 ЦПК України, заявником не надано до суду договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі з відповідачем, який свідчив би про те, що саме відповідач є споживачем послуг, та що саме з нього підлягає стягненню заборгованість за невиконання вимог договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що недолучення до заяви про видачу судового наказу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» договору про надання послуг з постачання електричної енергії із боржником ОСОБА_1 є порушенням вимог ст. 163 ЦПК України та не відповідає загальним положенням законодавства, яким регулюється здійснення наказного провадження.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга не містить.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків. А також звернення з тими ж вимогами в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 17 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: