ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 2-848/91

Номер провадження: 22-ц/819/376/22

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач) Воронцової Л. П.

суддів: Полікарпової О. М.

Пузанової Л.В.

секретар Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 06 вересня 2021, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 завдану їй матеріальну та моральну шкоду у загальному розмірі 20 650 грн., спричину внаслідок неналежного виконання обов`язку щодо випасання худоби.

Мотивувала свої вимоги, тим що є власницею корови, голштинської породи, 2016 року народження, по кличці «Груня», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії НОМЕР_2 , виданим 19 жовтня 2018 року Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Зазначає, що в селі, де вона проживає, а саме: в с. Макарівка, як і в усіх навколишніх селах, існує звичай почергового сім`ями випасання череди корів, що належать мешканцям села, у співвідношенні одна корова, один день випасання.

30 червня 2019 року череду, в якості найманого пастуха, випасала відповідач ОСОБА_4 , яка була найнята сім`єю ОСОБА_5 , оскільки останні передоручили свій обов`язок по випасанню корів.

Під час випасання череди її корова зникла, і була знайдена мертвою лише 02 липня 2019 року, в ямі, неподалік сіл Макарівка та Преображенка Каланчацького району Херсонської області. М`ясо корови вже було не придатним для будь-якого використання, що позбавило можливості відшкодування частини збитків, зокрема, шляхом здачі корови на м`ясо.

09 липня 2019 року комісією у складі ветфельдшера Мирненської ветеринарної медицини ОСОБА_6 , голови громадської організації «Мрія» Негрія В.П., члена громади ОСОБА_7 , у її присутності складено акт, зі змісту якого вбачається, що корова по кличці «Груня» впала в яму, не змогла самостійно вибратися з неї в результаті чого загинула.

При обстеженні корови встановлено причину загибелі: асфіксія, тепловий удар у зв`язку з тим, що корова впала на спину, не змогла самостійно піднятися відбулося зневоднення організму.

Вважає що, корова загинула не в результаті хвороби, а в результаті не належного виконання відповідачами своїх обов`язків по випасанню корів.

Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань щодо випасання корів, відповідачами завдано їй збитки у вигляді майнової шкоди в сумі 13 650 грн. 00 коп. та моральної шкоди в сумі 7000 грн..

Матеріальні збитки 13 650 грн., це вартість її загиблої корови, вага якої становила 390 кг., за ринковою ціною одного кілограма худоби живою вагою в 2019 році по Херсонській області 30-35 грн.

Моральну шкоду в сумі 7000 грн., обґрунтовує тим, що втратою корови їй завдано моральних страждань, так як відповідачі будь-яким чином не сприяли відшкодуванню їй шкоди за корову, яка слугувала одним із основних засобів існування родини та джерелом прибутку.

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 05 січня 2021 року залучено до участі у справі за клопотанням позивача у якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 06 вересня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7 650,63 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати по сплаті сплати судового збору 359,07 грн.. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати, не повертати справу на повторний розгляд іншим складом суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах. Розглядати справу без їх участі.

В обґрунтування скарги вказували, що в судовому засіданні не була встановлена їх вина, протиправність їх поведінки, як обов`язкової підстави деліктної відповідальності, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, так як вони ніяких протиправних дій не вчиняли, діяли згідно положень ч. 1 ст. 7 ЦК України, проте, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту.

За звичаєм прийнятим за замовчуванням в ГО «Мрія», власник корів ОСОБА_2 , оплатно передав повноваження по випасу та догляду під час випасу корів відповідачу ОСОБА_4 , яка в свою чергу взяла на себе обов`язки по догляду та випасу корів 30.06.2019 року. Таким чином між ОСОБА_8 і ОСОБА_4 був укладений усний договір про надання послуг.

Зазначають, що відповідно до складено акту від 09.07.2019 року їх вини не вказано, причина смерті корови встановлена без проведення її розтину, на власний розсуд комісії.

Згідно відповіді на адвокатський запит, наданої Каланчацькою районною державною лікарнею ветеринарної медицини, візуальним оглядом неможливо встановити діагноз смерті тварини, він може бути встановлений комплексно на підставі епізоотичних даних, клінічних ознак, паталогоанатомічних змін і лабораторних досліджень.

Суд неправильно виклав і дав оцінку показам свідка ОСОБА_9 про причину смерті тварини.

Позивач не надала суду документи на підтвердження ваги корови, та внесла в документи, надані суду, завідомо не правдиві дані -про вагу корови, здійснивши у них дописку вагу корови у 390 кг.

Зазначають, що вони не є належними відповідачами у справі, оскільки передали свої обов`язки за плату ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_2 притягнуто у справі з порушенням процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Сальник Н.А., зазначила, що рішення суду є законним та ухваленим з додержанням норм законодавства, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, такими що не відповідають дійсності, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач, відповідачі не з`явилися, належним чином повідомлені про дату і час судового розгляду, тому колегія суддів вважає, можливим справу розглянути у їх відсутність, в порядку ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Сальник Н.А., і ОСОБА_5 адвоката Кушніренко С.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу задоволенню не підлягаючою, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони проживають в с. Макарівка Каланчацького району Херсонської області, у якому, існує звичай почергового випасання сім`ями череди корів чи винаймання пастухів для випасання череди корів, що належать мешканцям села.

З метою допомоги власникам великої рогатої худоби в утриманні худоби та з метою організації випасу ВРХ, у с. Макарівка, у 2005 році було створено Громадське об`єднання «Мрія», статут якого затверджено рішенням виконавчого комітету Червоночабанської сільської ради від 18.08.2004 року. (а.с. 37-48)

ОСОБА_3 є власницею корови, голштинської породи, 2016 року народження, по кличці «Груня», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії НОМЕР_2 , виданого 19 жовтня 2018 року Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

30 червня 2019 року випасання череди корів мала здійснювати сім`я ОСОБА_5 , однак вони найняли для цих цілей ОСОБА_4 , що сторонами не заперечується.

Під час випасання корів, корова позивача зникла і була знайдена мертвою 02 липня 2019 року, в ямі, неподалік сіл Макарівка та Преображенка Каланчацького району Херсонської області. Даний факт сторонами також не заперечується, тому в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України є обставинами, що не підлягають доказуванню.

09 липня 2019 року комісією у складі ветфельдшера Мирненської ветеринарної медицини ОСОБА_6 , голови громадської організації «Мрія» Негрія В.П., члена громади ОСОБА_7 , в присутності позивача ОСОБА_3 складено акт, зі змісту якого вбачається, що корова по кличці «Груня» впала в яму, не змогла самостійно вибратися з неї, в результаті чого загинула. При обстеженні корови встановлено причину її загибелі: асфіксія, тепловий удар у зв`язку з тим, що корова впала на спину, не змогла самостійно піднятися відбулося зневоднення організму.

В аспекті положень частини першої статті 7, частини першої статті 11 ЦК України випасання власниками сільськогосподарських тварин (зокрема, великої рогатої худоби) череди цих тварин в порядку черговості на безвідплатній основі є звичаєм, дії осіб щодо безпосередньої реалізації якого за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом положень пункту 3 частини другої статті 11, статті 22, статті 179, частини першої статті 180, частини першої статті 190 зазначеного Кодексу власник сільськогосподарської тварини має право на відшкодування завданих йому збитків спричинених неналежним виконанням обов`язку щодо випасання такої тварини. До цих збитків належать зазнані власником тварини втрати, пов`язані з лікуванням тварини або її смертю, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено їх відшкодування у меншому або більшому розмірі.

ЦК України та інші акти цивільного законодавства не містять вимог щодо належності виконання зобов`язання щодо почергового випасання власниками своїх сільськогосподарських тварин череди таких тварин. Зважаючи на це, у разі відсутності договору між власниками тварин щодо змісту належного виконання та його обсягу (як у справі, що розглядається) за правилом частини першої статті 526 ЦК України належність виконання підлягає правовій оцінці з урахуванням звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів вважає, що охорона здоров`я та життя сільськогосподарської тварини є невід`ємними складовими мети випасання тварин, без забезпечення яких її досягнення було б неможливим, а саме випасання було б позбавлено сенсу.

Оскільки суб`єктами правовідносин щодо почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі є власники таких тварин-учасники черги, зазначені особи в аспекті положень частини першої статті 527 ЦК України є належними сторонами виконання зобов`язань, що походять з почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі.

За змістом статей 528, 618 зазначеного Кодексу покладання такою стороною на іншу особу виконання обов`язку щодо випасання сільськогосподарських тварин (у т.ч. й на відплатній основі) не суперечить умовам договору (навіть укладеного в усній формі), вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання щодо обов`язку належної сторони зобов`язання виконати його особисто.

Разом з цим у разі невиконання або неналежного виконання іншою особою обов`язків належної сторони-боржника як щодо випасання сільськогосподарських тварин, так і щодо відшкодування завданих збитків, спричинених неналежним виконанням цього обов`язку, такі обов`язки боржник повинен виконати сам, оскільки він відповідає за порушення зобов`язання іншими особами, на яких було покладено його виконання, якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця (частина друга стаття 528, частина перша стаття 618 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, між власниками великої рогатої худоби, які проживають у с. Макарівка, зокрема й сторонами у справі, виникли зобов`язальні правовідносини щодо спільного випасання належної їм великої рогатої худоби, яке само по собі включає і обов`язок по збереженню худоби на час її випасу, тобто спільна діяльність (ст. 1130 ЦК України).

Відповідно до усної домовленості про випас корів у спільній череді почергово, Самойлови, прийнявши на себе обов`язок щодо збереження худоби на час випасу, не проявили турботливості та обачності, найнявши ОСОБА_4 , яка виконує допоміжну роль в умовах випасання худоби за визначеною черговістю, такі дії відповідачів є неналежним виконанням ними зобов`язання щодо випасу стада корів.

При цьому Самойлові не позбавлені права регресної вимоги до ОСОБА_4 , яким передоручили випас корів (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Зважаючи на положення частини першої статті 8 зазначеного Кодексу, правовідносини належної сторони-боржника та іншої особи з приводу виконання обов`язку щодо випасання сільськогосподарських тварин регулюються правовими нормами про підряд (§ 1 підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої ЦК України).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення збитків саме з ОСОБА_2 , оскільки між власниками худоби існувала усна домовленість на черговість її випасання, і обов`язок збереження худоби покладався саме на останнього, згідно з встановленою чергою.

Доводи скарги про те, що неможливо встановити причину смерті корови без її розтину і комплексного дослідження обставин смерті, і акт від 09.07.2019 року є неналежним доказом, судом апеляційної інстанції не приймаються, оскілки вони не спростовують встановленого факту падіння корови у яму, з якої вона самостійно не могла вибратися і загинула. Враховуючи ці обставини, не є обов`язковим проведення розтину і комплексного дослідження причини смерті корови, оскільки є очевидним що саме із-за неналежного догляду під час випасання череди корова загинула.

Доводи апелянта про те, що позивач не надала докази про вагу корови, колегією суддів не приймаються, оскільки згідно паспорту корови «Груня»: вона 2016 року народження, в матеріалах справи міститься інформація затверджена Головним управління статистики у Херсонський області щодо статистичних показників середньої ваги великої рогатої худоби у 2019 році (а.с. 153), яка становить 478 кг., тоді як позивач вказала, що вага її корови становила близько 390 кг., тобто даний показник не перевищує середньо статичного показника по області. На момент загибелі їй було три роки, жоден із опитаних судом свідків не спростував саме зазначену позивачем вагу, і відповідачі доказів на її спростування суду не надали.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про порушення судом ст. 51 ЦПК України на відсутність підстав залучення ОСОБА_2 у якості співвідповідача, підлягають відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 51 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Представник позивача стверджує, що її довірителю не було відомо на момент подачі позову і до появи в матеріалах справи оновленого списку членів ГО «Мрія» про те, що її членом являється ОСОБА_2 , і таке ствердження узгоджується з матеріалами справи. Так, позивачем до позовної заяви було долучено Статут ГО «Мрія», у редакції 2005 року, і список членів громадської організації, у якому зазначена ОСОБА_1 (а.с. 35-40).

Список членів ГО «Мрія», у якому зазначено членом ОСОБА_2 , залучено до матеріалів справи представником Самойлових адвокатом Кушніренко С.В. у серпні 2020 року (а.с. 127-139).

Доводи скарги про те, що судом не була встановлена вина ОСОБА_5 у загибелі корови, протиправність їх поведінки і причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою,, і вони передали повноваження по випасу і догляду корів ОСОБА_4 , підлягають відхиленню, оскільки не ґрунтуються на законі.

Враховуючи, що між сторонами виникли зобов`язальні відносини, обов`язок доведення відсутності вини, протиправності дій і причинного зв`язку покладається на боржника, тобто, на ОСОБА_5 .

Передоручення ними виконання свої обов`язків ОСОБА_4 , у разі не відшкодування останньою збитків, заподіяних позивачу, покладає на Самойлових обов`язок відшкодування таких збитків позивачу, та права у регресному порядку (ст. 1192 ЦК України) стягнення з ОСОБА_4 сплаченої ними позивачу компенсації.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем упущеної вигоди від втрати корови підлягають відхиленню з огляду на їх неспроможність, оскільки позовних вимог про відшкодування упущеної вигоди позивач не заявляла.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки вини відповідачів у заподіянні шкоди позивачу не встановлено, відсутні підстави стягнення з них моральної шкоди, підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно чч. 1, 2 п. 4 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Судом встановлено, що у господарстві ОСОБА_3 була одна корова, яка загинула. Внаслідок втрати корови, позивач зазнала душевних страждань, оскільки для її сім`ї корова була одним із джерел забезпечення харчування, та прибутку.

З огляду на вказане, суд підставно стягнув з ОСОБА_2 моральну шкоду, визначивши її розмір виходячи із принципів розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, не містять нових фактів чи засобів доказування, висновок суду не спростовують і підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонськогої області від 06 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Дата складання повного тексту постанови 25 січня 2022 року.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді:

О.М. Полікарпова

Л.В. Пузанова