У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду

17 січня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Хандусь І.А.,

прокурора Пітюренка М.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Барілова С.А.,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області; про визнання незаконним та скасування рішення, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває вказана цивільна справа.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 17 січня 2022 року, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Барілов С.А. подав клопотання про залишення позову без розгляду та наполягав на його задоволенні.

Вказане клопотання мотивоване тим, що з огляду на вимоги ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор має право здійснювати в суді представництво законних інтересів держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень за умови його попереднього повідомлення, а також підтвердження представництва. Так, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. Відтак, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Водночас, у підготовчому засіданні, яке відбулося 25 листопада 2021 року, прокурор підтримав письмову заяву заступника керівника Черкаської окружної прокуратури про зміну предмету позову та усно заявив про заміну органу прокуратури у даній справі з Черкаської місцевої прокуратури на Черкаську окружну прокуратуру. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року вказані клопотання прокурора задоволені. Проте, одночасно зі зміною предмету позову та заміною органу прокуратури у даній справі, позивач змінив і орган, в інтересах якого діє прокуратура, оскільки прокурором зазначено, що відтепер він діє в інтересах територіальної громади села Свидівок, а не в інтересах держави, як було вказано у позові у попередній редакції. Разом з тим, як на час подання письмової заяви заступника керівника Черкаської окружної прокуратури про зміну предмету позову, так і на даний час відсутній такий орган, як територіальна громада села Свидівок. При цьому, прокурором не наведено обґрунтувань на підтвердження повноважень прокурора для подання позову від імені неіснуючого органу. У даній справі відсутні докази порушення прав, свобод чи законних інтересів територіальної громади села Свидівок. Разом з тим, відповідно до ст. 175 ЦПК України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, у заяві повинні бути вказані підстави такого звернення. На переконання представника відповідача, прокурором не наведено підстав для звернення з позовом від імені неіснуючого органу, що є порушенням вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». До того ж, у матеріалах справи відсутні відомості про те, чи повідомляв прокурор жителів с. Свидівок про намір звернутися до суду з даним позовом, а також про те, чи проводились громадські слухання з цього приводу. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що позовна заява заступника керівника Черкаської окружної прокуратури до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області; про визнання незаконним та скасування рішення, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності, має бути залишена без розгляду на підставі п.п. 1,2,8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Прокурор Пітюренко М.В. у підготовчому судовому засіданні заперечив проти даного клопотання, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. На обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що за змістом статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. При цьому, територіальна громада, на переконання прокурора, є складовою частиною держави. Спірна земельна ділянка до її незаконної передачі у приватну власність відносилась до земель водного фонду, щодо яких встановлений особливий режим охорони та використання і які не можуть бути забудовані. Про необхідність захисту порушених інтересів територіальної громади прокурор вказував і у попередній редакції позовної заяви, що була подана до суду у 2018 році. Однак, на момент звернення до суду з цим позовом представником територіальної громади була Свидівоцька сільська рада, рішення якої оскаржується у даній справі та яка є одним зі співвідповідачів. Цим прокурор, зокрема, обґрунтував відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції захисту інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів останньої. Також прокурор наголосив на тому, що вимоги ст. 175 ЦПК України при зверненні до суду з даним позовом були виконані, а тому посилання представника відповідача на п. 8 ч. 1 ст. 175 ЦПК України вважає недоречним.

Представник відповідача Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області Острівна К.В. направила на офіційну електронну адресу суду клопотання про проведення розгляду справи без її участі.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи, які не з`явилися до суду.

Заслухавши учасників справи, оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

За приписами пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, від 15 січня 2009 року, пункт 35).

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 уточнила свої висновки, зроблені у постановах: від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

При цьому, прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави.

Частина друга статті 59 ЗК України передбачає можливість передання земель водного фонду у приватну власність тільки у випадку безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Інших випадків, за яких можна набути право приватної власності на земельні ділянки водного фонду, у ЗК України немає.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

У спорах стосовно земель водного фонду, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

Суд зауважує, що повернення у власність територіальної громади спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів, яка полягає у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Пред`явлення цього позову спрямоване на відновлення порушеного інтересу територіальної громади на належне розпорядження землями комунальної форми власності.

Отже, у цьому випадку необхідність захисту інтересів територіальної громади прокурором полягає у необхідності відновлення законності та дотримання принципу раціонального використання землі.

Сам факт неподання сільською радою позову, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, та відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства і практиці ЄСПЛ.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 645/7199/18.

Відтак, за обставинами спору суд визнає, що участь прокурора у цій справі є виправданою, відповідає інтересам територіальної громади, спрямована на захист майнових інтересів територіальної громади, не порушує принцип рівності сторін.

Посилання представника відповідача, як на підставу залишення позову без розгляду, на п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд вважає не обґрунтованими та не коректними, оскільки згідно з п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. У даному випадку прокурор є самостійним позивачем, а не особою, яка звернулася з позовом в інтересах іншої особи без відповідних повноважень. Разом з тим, згідно з вимогами чинного законодавства прокурор зобов`язаний обґрунтувати підстави здійснення представництва держави у суді в статусі самостійного позивача і судом у даній справі вказані положення було враховано.

Що ж до посилання представника відповідача, як на підставу залишення позову без розгляду, на п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд зауважує, що згідно з п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк. У даній справі вказаних обставин не встановлено, жодних недоліків позовної заяви, в тому числі в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для звернення з позовом, суд не виявив і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав, без руху не залишав.

Керуючись ст.ст. 257, 259, 260 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Барілова Сергія Анатолійовича про залишення позову без розгляду відмовити.

Ознайомитись з повним текстом ухвали, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на офіційному вебпорталі «Судова влада України» в мережі Інтернет за веб-адресою: https://ck.ck.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 18 січня 2022 року.

Суддя: Т. А. Миколаєнко