Провадження № 22-ц/801/166/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 рокуСправа № 127/30055/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., Поляковської Т.М. та її представника адвоката Тарасюк О.М., Поляковського О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тарасюк Оксани Миколаївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2018 року було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони залишились проживати разом в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , так як будинок являється їхнім спільним житлом. Разом зі сторонами проживає їх неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає у м. Києві більше 5 років.

Зазначає, що ОСОБА_2 постійно провокує сварки, які переростають в серйозні конфлікти, під час яких його поведінка почала бути занадто агресивною, він принижує її честь та гідність. Вона зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_2 , адже він постійно називає її неадекватною, а також перешкоджає користуватись будинком та спокійно у ньому проживати. Так як вона є інвалідом І групи, неправомірні дії з боку колишнього чоловіка згубно впливають на її самопочуття та здоров`я. На даний час, вона, турбуючись за своє життя, вимушена перебувати в будинку тільки для ночівлі, весь інший час всіляко уникає зустрічі та спілкування з ОСОБА_2

ОСОБА_2 шафою перекрив доступ до електричного щитка на якому він постійно вимикає світло на першому поверсі, де проживає заявник.

Без світла ОСОБА_1 не взмозі повноцінно користуватись електричними приладами (холодильником, пральною машиною, телевізором), по вечорах в будинку темно.

Їй встановлено діагноз розсіяний склероз, порушення функції ходи та координації рухів, порушення функцій тазових органів. Вона є інвалідом І групи і їй необхідно користуватись холодильником для зберігання там ліків, які є життєво необхідні, а постійне вимкнення світла ОСОБА_2 унеможливлює зберігання життєво важливих для неї ліків.

Крім того, заявник зазначає, що 30.09.2021 року комітетом мікрорайону «Корея-1» проведено обстеження її житлових умов та складено відповідний Акт. Актом № 1-21 встановлено, що в кімнаті ОСОБА_1 відсутнє енергопостачання, до електричного щитка вона немає доступу. Доступ ОСОБА_1 на 2 поверх будинку відсутній, в зв`язку із заблокуванням проходу до сходів шафою для роздягання та стаціонарно закріплених до неї дверей, які можливо відчинити тільки з боку основного входу в будинок, яким користується ОСОБА_2 .

Крім того, заявник неодноразово зверталась до поліції у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 стосовно неї.

Також, 12.08.2021 року інспектор Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції Ігор Теплицький виніс постанову серії ГАБ № 892362 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, яке полягало у тому, що 12.08.2021 року о 19.33 год. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила завідомо неправдивий виклик поліції по спецлінії «102», та наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та просила скасувати постанову серії ГАБ № 892362 від 12.08.2021 року, складену інспектором Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області Ігорем Теплицьким, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушеннями як ст. 62 Конституції України, так і положень КУпАП, а також без врахування усіх обставин справи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.21 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області від 12.08.2021 року серії ГАБ № 892362 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.

З огляду на зазначені обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить за словами заявника відносно неї ОСОБА_2 , заявник, вважаючи себе жертвою психологічного насильства стверджує, що наявні усі передбачені законом підстави для встановлення відносно ОСОБА_2 обмежувального припису із забороною останньому перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; усунення перешкод у користуванні майном, розблокувати доступ до електричного щитка, який знаходиться на 2 поверсі будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Тарасюк О.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким заборонити перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), усунути перешкоди в користуванні майном, та розблокувати доступ до електричного щитка, який знаходиться в будинку ( АДРЕСА_2 ).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тарасюк О.М. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року (справа №127/13815/18).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 25.09.2020 року за №45814 та довідки з К/м «Корея-1» від 30.08.2021 року за №433, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідок та виписки з медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_1 встановлено діагноз розсіяний склероз, порушення функції ходи та координації рухів, порушення функцій тазових органів та І групу інвалідності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визначено за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літера «А», з прибудовою літ. «а», загальною площею 123,9 кв.м., житловою 45,8 кв.м., сараїв літ. «Б». «б», погрібу літера «В» з шиєю. Вигрібні літ. «Г», навісу літ. «Д», огорож №1-«2, вигрібної ями №3. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - відмовлено.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.21 року позов ОСОБА_1 до Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 892362 від 12.08.2021 року, складену інспектором Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області Ігорем Теплицьким - задоволено.

Постанову Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області від 12.08.2021 року серії ГАБ № 892362 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що заявник не довела, що вона є особою, яка постраждала від насильства з боку ОСОБА_2 і потребує захисту в порядку, передбаченому спеціальним Законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом № 2229-VIII.

Згідно з пунктами 3, 14, 15 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, провадження № 61-5729св21.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 вказувала, що останній регулярно здійснює стосовно неї дії з ознаками психологічного насильства. Посилалася на неодноразові звернення до правоохоронних органів стосовно вчинення таких дій. Вказане підтверджується відповіддю на адвокатський запит ВРУП ГУ НП у Вінницькій області щодо звернень ОСОБА_1 , наданої до суду разом із заявою про видачу обмежувального припису (а.с. 18-19).

Водночас апеляційний суд виходить з того, що неодноразові звернення заявника до правоохоронних органів не підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України), і не є доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо колишньої дружини та спільних дітей, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом.

Подібний висновок Верховного Суду викладений у постановах від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) та № 361/1110/20(провадження № 61-10458св20).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з оцінки сукупності доказів, досліджених належним чином під час розгляду справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тарасюк Оксани Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

В.В. Оніщук