Провадження № 2/752/2721/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21.01.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року представник позивача АТ «СК «Країна» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 21492,93 грн., а також судовий збір в сумі 2270,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.09.2019 року між АТ «СК «Країна» та ТОВ «Укрбухвибух» (страхувальником) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/0194959, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 . За умовами договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 23.11.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 29.11.2019 року у справі № 372/4242/19, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Представник власника автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи. На підставі зібраних документів, позивачем були складені страхові акти та виплачено власнику зазначеного автомобіля страхове відшкодування в сумі 124269,99 грн. Позивачу страховою компанією відповідача було виплачено страхове відшкодування в сумі 99000,00 грн., оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування. Позивач вказує, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить суму в розмірі 25269,99 грн., а тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно (Кирильчук) І.А. від 25.06.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В зв`язку з перебуванням судді Кирильчук І.А. у відпустці по вагітності та пологам, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 23.11.2021 року № 1816, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П.

В грудні 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було надано відповідачу на його лист документи на підтвердження здійснених витрат та факту оплати шкоди. Позивачем не надано достатніх доказів, які б вказували на перерахування суми страхового відшкодування в зазначеному в позові розмірі. Крім того, акт виконаних робіт містить перелік послуг та виконаних робіт, які не стосуються пошкоджень, які стались внаслідок ДТП. Позивач не отримував акт огляду колісного транспортного засобу, який чітко встановлював би перелік пошкоджень та чи належним експертом проведено огляд транспортного засобу. Наведені обставини в сукупності виключають можливість стягнення із відповідача пред`явленої позивачем суми.

В грудні 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних, вказуючи про те, що у справі наявні достатні докази, які вказують на фактичну виплату позивачем страхувальнику розміру завданого фактичного матеріального збитку, а відтак різницю між фактичною вартістю ремонту із врахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, має відшкодувати особа, з вин якої настав страховий випадок.

В грудні 2021 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких сторона відповідача наполягала на відмові в задоволенні позову, посилаючись на те, що розмір збитків при настанні страхового випадку повинен визначатись виключно звітом (актом) про оцінку майна. З наданого акту виконаних робіт СТО вбачається, що були здійснені та надані деякі послуги, які не мають жодного відношення до ремонту. Матеріали справи не містять доказів перерахування страхового відшкодування в розмірі 124264,99 грн. З огляду на недоведеність позовних вимог, останні, слід залишити без задоволення.

Представник позивача з будь-яким клопотаннями до суду не звертався. Відповідач, надіславши до суду відзив на позов, та заперечення на відповідь на відзив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2019 року між АТ «СК «Країна» та ТОВ «Укрбурвибух» (страхувальником) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/0194959, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 .

За умовами договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

23.11.2019 року о 10-30 год. на 51 км автодороги Н-01 Київ-Знам`янка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 29.11.2019 року у справі № 372/4242/19, відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З мотивувальної частини зазначеної постанови судді вбачається, що відповідач свою провину в аварії визнав.

Із наданих стороною позивача доказів, було встановлено, що представник страхувальника (власника) автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи, в т.ч. документи, які свідчать про фактичну сплату страхувальником коштів СТО за актом виконаних робіт від 31.01.2020 року в загальній сумі 124264,99 грн.

На підставі зібраних документів, в т.ч. акту огляду колісного транспортного засобу від 26.11.2019 року, акту виконаних робіт від 31.01.2020 року, позивачем були складені: страховий акт № 07/56567/Д/2.1.5.1, відповідно до якого сума до виплати становила 55930,95 грн., страховий акт № 07/565667/2.1.5.1, відповідно до якого сума до виплати становила 13824,04 грн.

Відповідно до копій платіжних доручень від 24.02.2020 р. та від 03.01.2020 р., позивачем було виплачено страхувальнику суми в розмірі 55930,95 грн. та в розмірі 13824,04 грн., відповідно.

Однак, доказів про фактичну виплату позивачем страхувальнику решти коштів в сумі 54510,00 грн. (124264,99 грн. - 55930,95 грн. - 13824,04 грн.), до матеріалів позову долучено не було, а відтак доводи сторони відповідача в цій частині є слушними.

Крім того, позивач вказує, що йому було виплачено страхове відшкодування в сумі 99000,00 грн., оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, однак, доказів наведеним твердженням до позову також долучено не було.

В обґрунтування позову зазначено, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить суму в розмірі 25269,99 грн., а тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику, в зв`язку з чим позивачем було пред`явлено позов, в якому позивач просив стягнути із відповідача на користь позивача суму в розмірі 21492,93 грн.

Заперечуючи проти позову сторона відповідача вказувала, зокрема, на те, що стороною позивача не доведено належними доказами факт сплати позивачем страхувальнику суми в розмірі 124264,99 грн., а відтак відсутні підстави для його задоволення в пред`явленій до стягнення сумі.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.1.1. (пп «а») Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених страховиком на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

В ході розгляду справи позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, та причинний зв`язок між ними.

Однак, в ході розгляду справи стороною позивача доведено лише факт сплати страхувальнику за страховими актами сум в розмірі 55930,95 грн. та в розмірі 13824,04 грн., а виплата решти коштів належними доказами не доведена.

Слід вказати на те, що стороною позивача зазначалось про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, позивачу страховою компанією відповідавча було виплачено суму в розмірі 99000,00 грн. за страховим полісом, та наявні у справі копії квитанцій вказують на те, що фактично виплачена позивачем сума коштів страхувальнику не перевищує розмір отриманих коштів від страхової компанії відповідача.

Варто відзначити, що після отримання відзиву на позов, та ознайомившись із запереченнями відповідача сторона позивача з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, наполягаючи на задоволенні позовних вимог.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено в ході розгляду справи розмір фактичної сплати страховою компанією шкоди потерпілій стороні у дорожньо-транспортній пригоді, винуватцем якої є відповідач, та що ця сума є більшою ніж виплачено позивачу страховою компанією відповідача, а відтак законних підстав для стягнення із відповідача на користь позивача пред`явленої суми відсутні, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Судові витрати залишити за Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко