Єдиний унікальний номер 237/291/21
Номер провадження 22-ц/804/197/22
Єдиний унікальний номер 237/291/21 Головуючий у 1 інстанції Приходько В.А.
Номер провадження 22-ц/804/197/22 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 237/291/21 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 10 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Приходько В.А., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідно до договору б/н від 23.03.2018 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови договору і станом на 14.01.2021 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 54055,05 гривень, яка складається з наступного: 35945,28 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 35945,28 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 2637,79 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 15471,98 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Зазначені суми, а також понесені судові витрати просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 10 вересня 2021 року задоволено частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23.03.2018 року в розмірі 38583,07 гривень та судовий збір в розмірі 1500,35 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

На вказане рішення АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просили скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не в повній мірі встановлені дійсні обставини справи. Так, між сторонами було укладено договір банківського обслуговування у порядку приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Крім того, відповідачем підписаний Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування, у тому числі процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду та процентна ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування у тому числі щодо сплати відсотків за ст.625 ЦК України. На підставі зазначеного відповідачу видано кредитну картку «Універсальна», на яку встановлено кредитний ліміт. З банківської виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість, активно користуючись карткою. Також суд першої інстанції хибно посилався на положення ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», адже проценти за ст.625 ЦК України мають компенсаційний, а не штрафний характер, та їх не можна ототожнювати з пенею або штрафом.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 54055 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за аявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 15471,98 грн. Щодо незаконності рішення суду першої інстанції в іншій частині апеляційну скаргу сторонами не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, уклали кредитний договір у вигляді заяви № б/н від 23.03.2018 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між ним та банком договір банківського обслуговування.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», а також виписку за договором №б/н станом на 18.01.2021.

23 березня 2018 року кредитодавцем та ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, тип кредитного продукту «Універсальна», «Універсальна ГОЛД», у якому наведені основні умови кредитування та орієнтовна загальна вартість кредиту: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума/ліміт кредиту «Універсальна» до 50 000 грн., «Універсальна ГОЛД» до 75 000 грн; строк кредитування до 240 місяців; процентна ставка у межах пільгового періоду 0,01% річних, за межами пільгового періоду - Універсальна» 43,2 % річних, «Універсальна ГОЛД» - 42% річних; тип фіксована; а також порядок повернення кредиту щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн., тощо.

Згідно із довідкою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 була відкрита кредитна картка № НОМЕР_1 терміном дії до жовтня 2021 року.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором б/н від 23.03.2018 року станом на 14.01.2021 року складає 54055 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 35945,28 грн., заборгованість за простроченими відсотками 2637,79 грн., заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 15471,98 грн.

На час розгляду справи сума заборгованості не погашена.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 15471,98 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач зареєстрований у Мар`їнському районі, смт. Олександрівка, Донецької області, віднесеному до населених пунктів на території яких проводиться антитерористична операція, то з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у банку не було правових підстав нараховувати проценти за ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з даним висновком суду з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, тому три проценти річних не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми права нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18.

Вбачається, що при зверненні до суду позивач обгурнтовував вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 15471,98 грн. саме положеннями ст. 625 ЦУ України

За таких обставин посилання суду першої інстанції на вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є помилковими з огляду на те, що ст.2 зазначеного закону передбачає заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року на час проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Оскільки суми, нараховані у порядку ст.625 ЦК України не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні законодавства, застосування до спірних правовідносин положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є неможливим.

Таким чином, оскільки встановлено, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту у 35945,28 грн., яку повинен сплатити позивачу, відповідно він також зобов`язаний на підставі ст.625 ЦК України сплатити 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак при визначенні суми до стягнення апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за ст.625 ЦК України нараховувалися позивачем за наступними ставками: за період з 01.09.2019 по 31.07.2020 застосована ставка 84%, за період 01.08.2020 по 14.01.2021 застосована ставка 60%, що не відповідає вимогам ч.2 ст.625 ЦК України.

Встановлюючи розмір суми відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України апеляційний суд, враховуючи суму заборгованості у 35945,28 грн., період, зазначений позивачем у розрахунку - 01.09.2019 - 14.01.2021, зазначає, що стягненню підлягає 1477,20 грн. (35945.28 х 3% : 365 х 122 + 35945.28 х 3% : 366 х 366 + 35945.28 х 3% :365*х 13).

З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні, та з відповідачки на користь позивача окрім 35945,28 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, та 2637,79 грн. заборгованості за простроченими відсотками слід також стягнути 1477,20 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1682,30 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2523,45 грн., тобто всього у сумі 4205,75 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 54055,05 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 10 вересня 2021 року в частині сум заборгованості за кредитним договором б/н від 23 березня 2018 року, що підлягають стягненню, та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 23.03.2018 року в розмірі: за тілом кредиту - в розмірі 35945,28 грн., за простроченими відсотками - в розмірі 2637,79 грн., за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - в розмірі 1477,20 грн., а всього у розмірі 40060 (сорок тисяч шістдесят) грн. 27 коп.

Стягнути з зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1682,30 грн. 30 та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2523,45 грн., тобто всього у сумі 4205 (чотири тисячі двісті п`ять) грн. 75 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: