Справа № 500/2483/18
Провадження № 6/946/67/22
УХВАЛА

Іменем України

11 січня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Баннікової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Зубенко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ізмаїл подання головного державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра А.Д. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапір А.Д. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_1 з метою виконання виконавчого листа, виданого 01.11.2018 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» боргу в розмірі 32 968,23 грн.

Підставою для звернення з поданням стало те, що на виконанні головного державного виконавця Парапіра А.Д. знаходиться вищевказаний виконавчий лист. 22.09.2021 року відкрито виконавче провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Станом на теперішній час боржником заборгованість за комунальні послуги не сплачена. 02.12.2021 року та 04.01.2022 року з метою перевірки виконання боржником рішення та встановлення факту отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вийшов за адресою, зазначеною у виконавчому документі, та встановив відсутність боржника. Відправлення, направлені на адресу боржника, повертаються до відділу ДВС з позначкою «за закінченням терміну зберігання». З метою реального та фактичного виконання рішення суду просить надати дозвіл на примусове проникнення до квартири боржника.

Розглянувши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до статей 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обов`язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

При цьому державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу, зобов`язаний керуватися нормами Закону України "Про виконавче провадження", зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

На думку суду, державний або приватний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Державним виконавцем не надано достатніх відомостей стосовно того, що саме боржник перешкоджає та ухиляється від добровільного виконання рішення суду, немає відомостей про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, немає доказів того, що боржник уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій, тобто не додано доказів, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла чи іншого володіння у відведений для нього час вчинення виконавчих дій. До того ж, у поданні державний виконавець посилається тільки на те, що здійснював вихід за адресою боржника, вказаною у виконавчому листі, лише два рази з різницею часу в 1 місяць, що, на думку суду, не може свідчити про перешкоджання боржника вільному доступу виконавця до його житла.

Крім того, проміжок часу між виходами державного виконавця за адресою місця мешкання боржника становить лише 1 місяць, причина відсутності останнього за адресою не відома.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 353, 439 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра А.Д. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова