Номер провадження: 22-ц/813/3320/22
Номер справи місцевого суду: 521/4950/18
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Комлевої О.С., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 червня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовної заяви:

26.03.2018 року представник позивача адвокат Ткач Я.О. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 114 399,97 грн. та судових витрат у розмірі 1 762,00 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 26.03.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язання за Договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.12.2017 року утворилась заборгованість в сумі 114 399,97 грн., яка складається з наступного:

-4 292,96 грн. - заборгованість за кредитом;

-105 382,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-4 725,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Короткий зміст рішення першої інстанції:

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором від 26.03.2012 року за № б/н у загальному розмірі 114 399,97 грн., судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги:

Представник відповідачки адвокат Бойко С.В. подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить суд скасувати заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 червня 2018 року та постановити нове, яким відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволені позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Апелянтка вказує на відсутність окремих розрахунків комісії і пені та вказує, що об`єднання позивачем цих платежів є неправомірним.

Зазначає, що наданий позивачем розрахунок пені за період з 26.03.2012 по 31.12.2017 року порушує вимоги п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо застосування спеціальної позовної давності для стягнення неустойки (штрафу та пені) в один рік.

Посилається на безпідставність нарахування відсотків за користування кредитом в сумі 105 382,01, грн. за період з 26.03.2012 р. по 31.12.2017 р., оскільки останнім днем повернення кредиту за кредитним договором б/н від 26.03.2012 року є останній день строку дії карти № НОМЕР_1 березень 2016 року.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Матеріалами справи встановлено, що 26.03.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, укладений договір №б/н шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви.

26.03.2018 року позивач подав до суду позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачки заборгованість. Заочним рішенням від 26 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

15.03.2021 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення посилаючись на неналежне сповіщення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення було відмовлено.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, районний суд виходив з умов кредитного договору та дійшов висновку про законне підґрунтя для задоволення вимог банку.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналогічні положення містяться у ст. 57 ЦПК України (2004р.).

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши надані позивачем докази за свої внутрішнім переконанням, шо ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному і безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.12.2017 року відповідачка має заборгованість у розмірі 114 399,97 грн., (4 292,96 грн. - заборгованість за кредитом; 105 382,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 725,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією).

Щодо стягнення процентів за кредитним договором, пені та комісії

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на:

-встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства);

-договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» стверджувало, що отримання відповідачкою кредиту у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додавалася до позову. Просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема:

-заборгованість по процентам за користування кредитом;

-заборгованість за пенею та комісією.

Однак, матеріали справи не містять Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а містять лише копію анкети-заяви від 26.03.2012 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписану відповідачкою, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який не містить підпису відповідачки.

Умови та правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, не повинні оцінюватися судами як належний доказ у справах з огляду на наступне.

Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Умови та Правила надання банком кредиту не містять підпису позичальниці, і банк не надав належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи анкету-заяву.

Наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не містить підпису позичальниці, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання анкети-заяви відповідачка була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та не може розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.

Такі висновки суду узгоджуються із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Суд першої інстанції всупереч ч. 4 ст. 263 ЦПК України не врахував висновки, викладені в постановах Верховного Суду, а також неповно дослідив обставини справи в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії.

Щодо стягнення тіла кредиту:

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що у відповідачки наявна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4 292,96 грн.

Відсутність заборгованості за тілом кредиту чи її наявність у іншому розмірі відповідачка суду не довела.

Оскільки фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитом у розмірі 4 292,96 грн.

Судовий збір

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати, понесені сторонами, документально підтверджуються в матеріалах справи: за подачу позовної заяви позивач сплатив 1 762,00 грн., за подачу апеляційної скарги відповідачка сплатила 2 643,00 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена на 96,3% від ціни позовної заяви майнового характеру, сума, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки становить 2 545,2 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог банку на 3,7% від ціни позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 65,2 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 червня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, 10.10.2000 року) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_4 , МФО № 305299) суму заборгованості за кредитним договором від 26.03.2012 року за № б/н у загальному розмірі 4 292,96 грн. (чотири тисячі двісті дев`яносто дві гривні дев`яносто шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, 10.10.2000 року) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_4 , МФО № 305299) суму сплаченого судового збору у розмірі 65,20 грн. (шістдесят п`ять гривень двадцять копійок).

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_4 , МФО № 305299) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, 10.10.2000 року) суму оплаченого судового збору у розмірі 2545,2 грн. (дві тисячі п`ятсот сорок п`ять гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27.01.2022 року.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: Т.В. Цюра

О.С. Комлева