ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/676/21 Головуючий в І інстанції: Клімченко М.І.
Номер провадження: №22-ц/819/269/22 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Юськів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шлапака Володимира Сергійовича, діючого від імені Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2021 року, у складі судді Клімченка М.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

12 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог, просила:

--- визнати незаконним та скасувати наказ Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2021 року № 1 про звільнення її (позивачки) з роботи продавця-консультантом за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку;

--- поновити її на роботі на посаді продавця-консультанта ФОП " ОСОБА_1 ";

--- стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 48 000,00грн;

--- стягнути з відповідача на її користь компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 20 000грн.

Позов обґрунтував наступним.

22.07.2019 між нею (позивачкою) та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір №31, відповідно до умов якого вона, як працівник, зобов`язалася виконувати обов`язки продавця-консультанта в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований в АДРЕСА_1 , а саме: досконало знати властивості, характеристики товарів, представлених в магазині; досконало знати правила поведінки в критичних ситуаціях в магазині, основні положення Закону України "Про захист прав споживачів"; проводити активні продажі всього товарного асортименту; слідкувати за викладкою товару в магазині відповідно до прийнятих в компанії норм мерчандайзингу; швидко та якісно обслуговувати клієнтів магазину; не допускати крадіжок товару, при виявленні крадіжок негайно інформувати керівництво.

За свого боку, ФОП ОСОБА_1 зобов`язалась оплачувати працю Працівника у розмірі 4 200,00 грн на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для виконання прийнятих Працівником зобов`язань, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, надавати необхідний інвентар, робочий одяг.

Перед звільненням з роботи, 15.02.2021 року до магазину зателефонував менеджер мережі магазинів " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по Південному регіону ОСОБА_3 , який через старшого касира ОСОБА_4 , яка виконує і обов`язки завідуючої магазином, не пояснюючи причин, зажадав від неї (позивачки) написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Вона (позивачка) відмовилася написати таку заяву, після чого ОСОБА_3 зателефонував їй (позивачці) та повідомив, що це вимога керівництва і що в такому випадку її звільнять з роботи з ініціативи адміністрації за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку.

16.02.2021 року менеджер ОСОБА_3 надіслав на мобільний телефон старшого касира ОСОБА_4 два листи, зміст яких зводиться до того, що ФОП " ОСОБА_1 " розпочато службове розслідування з питань дотримання трудового законодавства та відповідності працівників займаним посадам через те, що нібито в період з 01.06.2020 року по 15.02.2021 року відносно неї (позивачки) було зафіксовано систематичне невиконання обов`язків продавця-консультанта. Зокрема, як порушення посадових обов`язків наводилися приклади купівлі нею у збиток магазину товарів, що були у продажу, а тому від неї вимагалося надати письмові пояснення.

Вона не стала писати письмові пояснення по абсурдним звинуваченням у порушення посадових обов`язків і трудової дисципліни і намагалась довести менеджеру ОСОБА_3 протилежне, зауважила, що всі її посадові обов`язки перелічені в укладеному 22.07.2019 року трудовому договорі, а з правилами внутрішнього трудового розпорядку її не ознайомлювали.

Проте, не зважаючи на її доводи, 23 лютого 2021 року ОСОБА_3 ознайомив її з наказом № 1 від 23.02.2021 року про звільнення з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, провів з нею розрахунок та отримав від неї трудову книжку для внесення до неї запису про звільнення.

Отже, наказом №1 від 23.02.2021 року її було звільнено за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Позивачка вважає звільнення безпідставним, оскільки ніяких систематичних порушень трудового законодавства вона не допускала.

Порушення відповідачем її законних прав незаконним звільнення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Вона не може почувати себе соціально захищеною, нормально харчуватись, одягатись, вчасно оплачувати комунальні послуги, жити повноцінним життям. Як мати-одиночка, вона позбавлена можливості утримувати свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , який є студентом ВУЗу. Через постійні хвилювання у неї погіршився стан здоров`я. Розмір завданої їй моральної шкоди, яку вона просить стягнути з відповідача, вона оцінює в 20 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, просить задовольнити позов.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 30.03.2021 року було відкрито провадження у цій справі та ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження (а.с.28-29).

18.05.2021 року, 29.06.2021 року, 20.07.2021 року, 28.09.2021 року, 20.10.2021 року позивачка ОСОБА_2 подала заяву про збільшення позовних вимог (а.с.44, 59, 72-73, 86-87, 96-97).

23.06.2021 року адвокатом Шлапаком Володимиром Сергійовичем, діючим від імені відповідача, подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити з огляду на таке.

Зазначив, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням чинного законодавства у зв`язку з систематичним порушенням нею трудової дисципліни.

Так, 16.02.21 року відповідач на адресу позивачки надіслав лист, де повідомив про те, що за період часу з 01.06.20 року по 15.02.21 року у ході проведеного моніторингу виконання працівниками магазину "Секонд-маркет" функціональних обов`язків було виявлено, що ОСОБА_2 систематично не виконує обов`язків продавця-консультанта, які покладені на нею трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядку та посадовою інструкцією й повідомлено про розпочате службове розслідування з питань дотримання трудового законодавства та відповідності працівників займаним посадам. Також, 16.02.2021 року позивачці було направлено окреме повідомлення про надання письмових пояснень в строк до 19.02.21 року, оскільки протягом тривалого часу їй неодноразово робилися зауваження та попередження стосовно невиконання нею посадових інструкцій та правил внутрішнього розпорядку, а саме: попри заборону адміністрації купувати речі після розвішування товару не більше 2 кг, позивачка 30.06.2020 року придбала 4,409 кг; 02.02.2021 року придбала 4,664 кг; 09.02.2021 року придбала 2,600 кг. Крім того, 22.09.2020 року було встановлено той факт, що в цілях особистої вигоди та у збиток магазину ОСОБА_2 навмисно приховувала речі і в подальшому купувала їх в останній день торгівлі за найнижчими цінами, що свідчить про умисне та свідоме порушення трудового законодавства (а.с.53-57).

09.07.2021 року позивачкою подано відповідь на відзив, в якій вона вважає, що доводи представника відповідача суперечать нормам чинного законодавства. Зокрема, пославшись на постанови Верхового Суду від 19.12.2018р у справі № 700/63/18, від 03.04.2019р у справі № 520/3689/16-ц, вказала, що для звільнення працівника за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України необхідність наявність факту не першого, а повторного порушення після того, як до нього вже застосовувались заходи дисциплінарного впливу за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків. До неї ж раніше заходи впливу не застосовувались. Крім того, зазначила, що є недоречним посилання відповідача на правила внутрішнього розпорядку, посадову інструкцію та заборону адміністрації стосовно купівлі речей не більше 2 кг, оскільки такі документи вона ніколи не бачила та ніде не ставила свій підпис про ознайомлення з ними (а.с.69-70).

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 29.09.2021 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до розгляду (а.с.90).

Оскаржуваним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2021 року позов було частково задоволено. Суд ухвалив:

--- визнати незаконним та скасувати наказ Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2021 №1 про звільнення з роботи продавця-консультанта ОСОБА_2 по п.3 ч.1 ст.40 Кодексу Законів про працю України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку;

--- поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді продавця-консультанта Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

--- стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 48000 грн;

--- стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 3000 грн;

--- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному наказі про звільнення №1 від 23.02.2021 року не наведено конкретних фактів допущених порушень, їх систематичності, застосованого дисциплінарного стягнення у вигляді догани за їх вчинення та вчинення повторного проступку який потягнув за собою звільнення, а відтак є підстави для визнання його незаконним та скасування і поновлення позивачки на роботі.

Також суд виходив з того, що поновлення працівника на роботі тягне за собою виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, розмір якого визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100. З урахуванням заробітної плати позивачки у розмірі 6100,00 грн, що вбачається із Додаткової угоди до трудового договору від 22.07.2019 №31, суд визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в 48 245,45 грн, виходячи із середньоденної зарплати в 277,27 грн та кількості робочих днів в 174 за період з 23.02.2021 року по 21.10.2021 року та ухвалив стягнути з відповідача 48 000,00 грн в межах заявлених позовних вимог.

Також суд виходив з того, що вимога позивачки про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 000,00 грн, що є справедливою сатисфакцією її незаконного звільнення. Суд вважав, що доказів, які б підтвердили моральні страждання позивачки на суму 20 000,00 грн, суду не надано.

В апеляційній скарзі адвокат Шлапак Володимир Сергійович, діючий від імені Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , просить зазначене рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначив, що суд дійшов хибного висновку щодо необхідності попереднього притягнення до відповідальності працівника перед застосуванням до нього такого виду дисциплінарного стягнення (п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України). Вважає, що вказаний вид дисциплінарного стягнення за КЗпП України є самостійним видом стягнення та може бути застосований до працівника незалежно від фактів попереднього притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Також вказав, що суд, з одного боку, стверджуючи що при встановленні факту звільнення з порушенням закону суд поновлює працівника на роботі, не скасовуючи наказу, з іншого буку, дійшов висновку про скасування наказу про звільнення, чим грубо порушив норми матеріального і процесуального права.

Також зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від основної позовної вимоги, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, вказав, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди через несплату судового збору.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 11.01.2022 року о 09-15 годині, однак позивачка, яка були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, зазначивши, що наполягає на задоволенні її позовних вимог. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаної особи неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка її в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) є: 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах (основний); 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям; 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах. Дата та номер запису про проведення державної реєстрації: 20.02.2017; 0003564. Місцезнаходження: АДРЕСА_2.

22.07.2019 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено безстроковий трудовий договір № 31, відповідно до умов якого позивачка як працівник зобов`язалася виконувати обов`язки продавця-консультанта в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Згідно п.3 Договору Фізична особа-підприємець зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 4 200,00 грн (а.с.6-8).

Згідно умов вказаного трудового договору працівник зобов`язаний виконувати обов`язки продавця-консультанта, а саме: досконало знати властивості, характеристики товарів, представлених в магазині; досконало знати правила поведінки в критичних ситуаціях в магазині, основні положення Закону України "Про захист прав споживачів"; проводити активні продажі всього товарного асортименту; слідкувати за викладкою товару в магазині відповідно до прийнятих в компанії норм мерчандайзингу; швидко та якісно обслуговувати клієнтів магазину; не допускати крадіжок товару, при виявленні крадіжок негайно інформувати керівництво (п.2). Робочий день встановлено почергово, згідно графіку, погодженого з працівником та затвердженого фізичною особою, з 08-00 до 17-00 години (обідня перерва з 12-00 до 13-00 години або протягом однієї години в час, зручний для працівника) та з 09-00 до 18-00 години (обідня перерва з 13-00 до 14-00 години або протягом однієї години в час, зручний для працівника), але в будь-якому випадку не більше 8 годин на один робочий день (п.4)

За додатковою угодою від 01.01.2021 року розмір оплати праці працівника з 01.01.2021 року складає 6 100,00 грн (а.с.7).

16.02.2021 року на адресу ОСОБА_2 направлені листи з повідомленнями про систематичне невиконання нею (позивачкою) посадових обов`язків в період часу з 01.06.2020 року по 15.02.2021 року та з проханням надати пояснення в строк до 19.02.2021 року (а.с.9).

Наказом №1 від 23.02.2021 року ОСОБА_2 була звільнена на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.10).

По подіям за період часу з 01.06.2020 року по 15.02.2021 року наказу про дисциплінарне стягнення у вигляді догани не було, тобто звільнення відбулося без попереднього винесення догани.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином позивачки, відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.14).

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин позивачка мала неповнолітнього сина, відомості про батька якого були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. На час ухвалення оскаржуваного рішення вказана особа є повнолітньою.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тобто, для розірвання трудового договору за вказаною підставою необхідні такі умови: 1) належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання трудових обов`язків повинно мати систематичний характер; 3) до працівника повинні були вже застосовуватись протягом року заходи дисциплінарного стягнення.

При цьому при застосуванні п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України важливе значення має не кількість застосованих до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення.

За ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Верховний Суд неодноразова висловлював свою позицію у справах за аналогічних обставин. Так у своїй постанові від 09.12.2021року у справі № 489/58/20 ним зроблено такий висновок: "Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок".

Із положень ст.43 КЗпП України вбачається, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і п.п.2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

При апеляційному розгляді справи не встановлено наявність у відповідача первинної профспілкової організації.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше 1 місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.22 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП Україниправила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Як встановив суд першої інстанції, позивачка вказала, що будь-яких порушень трудової дисципліни та посадових обов`язків не допускала і протилежне відповідачем належними та допустимими доказами не доведено.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про незаконність наказу про звільнення позивачки, оскільки в ньому не наведено конкретних фактів допущених порушень, їх систематичності, застосованого дисциплінарного стягнення у вигляді догани за їх вчинення та вчинення повторного проступку який потягнув за собою звільнення, у зв`язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку про поновлення позивачки на роботі, що має наслідком стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення з роботи по день ухвалення рішення (21.10.2021 року) в розмірі 48 000,00 грн, суд першої інстанції, як того і вимагають положення ч.2 ст.235 КЗпП України, обґрунтовано виходив із середньомісячної та середньоденної заробітної плати позивачки (відповідно 6 100,00 грн та 277,27 грн) та кількості робочих днів в 174 за період з 23.02.2021 року по 21.10.2021 року та правомірно ухвалив стягнути з відповідача 48 000,00 грн в межах заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивачки про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 000,00 грн, що є справедливою сатисфакцією її незаконного звільнення.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на хибність висновку суду щодо необхідності попереднього притягнення до відповідальності працівника перед застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, передбаченого п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. При цьому апеляційний суд виходить з помилковості такої позиція скаржника. Адже систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Однак у цій справі не встановлено систематичності невиконання позивачкою своїх обов`язків.

Також підлягають залишенню поза увагою посилання на неправомірність скасування наказу про звільнення. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що аналіз норм матеріального права (ст.ст.64 і 65 ГК України) дає підстави для висновку про те, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, КЗпП України передбачає право працівника оспорювати правомірність свого звільнення, оскаржити наказ про своє звільнення. Наведені висновки викладені в постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 28 березня 2019 року у справі №755/3495/16-ц, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Тобто, скасування наказу про звільнення з одночасним поновленням на роботі є належним способом захисту порушеного права. Аналогічною є й позиція Верховного Суду у своїх постановах, зокрема у постанові від 09.12.2021року у справі № 489/58/20.

Також, як такі, що не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення, слід відхилити посилання скаржника на безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди через несплату судового збору.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Шлапака Володимира Сергійовича, діючого від імені Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 13 січня 2022 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська