Номер провадження: 22-ц/813/249/22
Номер справи місцевого суду: 522/3202/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року у справі позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами та посилаючись на вимоги Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив:

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 6 600 000 грн;

Його матері та йому за неналежні дії медиків, припиненням поліцією реанімації матері в розмірі 3 300 000 грн ;

-за опоганення матері-3 300 000 грн.

11.07.2019 року від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзивіз підтвердженням направлення його сторонам( а.с.116 т.1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково.

Витребувано з КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» акти, протоколи судово-медичного дослідження, вилучення фрагментів(органів) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволені решти клопотання відмовлено.

10.12.2020 року та 28.12.2020 року позивач заявив клопотання про встановлення строку подання відповідей на відзив відповідачів посилаючись на вимоги частини 4 ст.179 ЦПК України

28.12 2020 року ОСОБА_1 подав клопотання про продовження строку подачі витребуваних матеріалів та відповідей на відзив відповідачів, мотивуючи його підставами зумовленими карантинними обмеженнями та іншими поважними причинами.

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року з задоволені клопотання ОСОБА_1 про продовження строку на подання відповідей на відзив,-відмовлено.

Відмовляючи в продовженні строку на подання відповідей на відзив, районний суд виходив з відсутності належного обґрунтування поважності причин пропуску строку для подачі відзиву.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року, і направити справу для продовження підготовчого розгляду до суду першої інстанції посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема посилається на те, що він не отримав всіх необхідних відповідей для надання відповіді на відзив.

Зокрема докази від СМЕ та суд не задовольнив його клопотання щодо дослідження електронних доказів, відеозаписи, фото, відтворення аудіо і відеозаписів.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Зважаючи на вимоги частини 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк,зазначений в пункті 10 частини першої статті 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з наступних підстав.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ЦПК України.

Судочинство у цивільних судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею( ст.12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідє.

відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 20.12.2020 року позивач звернувся з заявою про встановлення строку відповіді на відзив від 20.11.2020 року( а.с.229-230 т.1).

28.12.2020 року подав клопотання про продовження строку для подання відповідей на відзиви відповідачів( а.с.1-2).

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 цпкПК України).

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу цивільного провадження.

Зокрема , під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз цПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так , з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

Змістовний аналіз правової природи, сутності, ознак процесуальних строків та їх нормативна регламентація, в тому числі щодо їх поновлення /продовження, дають підстави для висновку, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасника справи перебувають в залежності від дій (бездіяльності), рішень саме конкретно визначеного відповідного учасника справи. Процесуальні строки, як нетипові нормативні приписи, регламентують процесуальну діяльність не усіх учасників господарського процесу, а лише конкретного учасника справи.

При цьому, варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

До відповіді на відзив, відповідно до ст. 179 ЦПК України, застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 ЦПК України.

Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 2 ст.127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не надано належного обґрунтування поважності причин пропуску строку для подачі відзиву, оскільки строк для надання відповіді на відзив судом першої інстанції не встановлювався, заява про надання строку подання відповіді на відзив районним судом не розглянута, а відтак у суду першої інстанції відсутні і підстави для відмови в продовжені строку для подання відповідей на відзив відповідачів.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про встановлення строку подання відповіді на вдзив.

Керуючись ст. 367,368,374,379,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення строку подання на відзив.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- С.М.Сегеда

Т.В.Цюра